ВИДАННЯ УПРАВЛІННЯ РЕЛІГІЙНИМИ СПРАВАМИ /
DİYANET İŞLERİ BAŞKANLIĞI YAYINLARI : 1259
ДЖЕРЕЛЬНА ЛІТЕРАТУРА / KAYNAK ESERLER : 134

COORDINATEUR GÉNÉRAL / GENEL KOORDİNATÖR
ПРОФ. ДР. МЕХМЕТ ЕМІН ОЗАФШАР / PROF. DR. MEHMET EMİN ÖZAFŞAR

ГОЛОВНИЙ РЕДАКТОР / YAYIN YÖNETMENİ
ДР. ЮКСЕЛЬ САЛМАН / DR. YÜKSEL SALMAN

КООРДИНАТОР / KOORDİNASYON
ЇЛДІРАЙ КАПЛАН / YILDIRAY KAPLAN

ПЕРЕКЛАД / MEALİ HAZIRLAYAN
МИХАЙЛО ЯКУБОВИЧ

ВИЧИТКА / SON KONTROL
ВІКТОРІЯ НАЗАРУК

ISBN 978-975-19-6587-5
2016-34-Y-0003-1259
НОМЕР СЕРТИФІКАТУ / SERTİFİKA NO: 12930

ПОСТАНОВА КОМІСІЇ З КОНТРОЛЮ /
ESER İNCELEME KOMİSYON KARARI: 18.11.2015/97

1-Е ВИДАННЯ / 1.BASKI
СТАМБУЛ / İSTANBUL 2016

ДИЗАЙН / TASARIM
ЕМРЕ ЇЛДІЗ / EMRE YILDIZ
УУР АЛТУНТОП / UĞUR ALTUNTOP

ВИДАННЯ / BASKI
MEGA BASIM YAYIN SAN. VE TİC. A.Ş.
+90 212 412 17 00

© УПРАВЛІННЯ РЕЛІГІЙНИМИ СПРАВАМИ / DİYANET İŞLERİ BAŞKANLIĞI

ЗВ’ЯЗОК / İLETİŞİM
УПРАВЛІННЯ РЕЛІГІЙНИМИ СПРАВАМИ, ВІДДІЛ ДРУКОВАНИХ ВИДАНЬ /
DİNİ YAYINLAR GENEL MÜDÜRLÜĞÜ
BASILI YAYINLAR DAİRE BAŞKANLIĞI
ТЕЛ: +90 (312) 295 72 93 • ФАКС: +90 (312) 284 72 88
Е-МАЙЛ, ПОШТА: DINIYAYINLAR@DIYANET.GOV.TR

• KUR’AN-I KERİM UKRAYNACA MEALİ •

УКРАЇНСЬКИЙ ПЕРЕКЛАД

СВЯЩЕННОГО КОРАНУ

УПРАВЛІННЯ В СПРАВАХ РЕЛІГІЇ ТУРЕЧЧИНИ

СУРА 1. AЛЬ-ФАТİХА

(ВIДКРИВАЮЧА)

1. Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

2. Хвала Аллаху, Господу свiтiв!

3. Милостивому, Милосердному!

4. Царю Судного Дня!

5. Лише Тобi ми поклоняємося, i лише в Тебе просимо допомоги,

6. веди нас шляхом прямим,

7. шляхом тих, кого Ти надiлив благами, а не тих, хто пiд гнiвом Твоїм, i не тих, хто заблукав![1]

[1] «Тих, хто пiд гнiвом Твоїм»: тут маються на увазi тi, хто знає iстину, але не живе у вiдповiдностi з нею; «тих, хто заблукав»: маються на увазi тi, хто не йде прямим шляхом.

СУРА 2. AЛЬ-БАКАРА

(КОРОВА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.[2]

2. Це — Писання, в якому немає сумнiву, — прямий шлях для богобоязливих,

3. якi вiрують у потаємне, звершують молитву та жертвують iз того, чим надiлили Ми їх,

4. якi вiрять у те, що зiслано тобi та в те, що зiслано перед тобою, i впевненi в iснуваннi наступного життя.

5. Вони на шляху Господа їхнього, вони матимуть успiх!

6. Воiстину, тим, якi не вiрують, байдуже, застерiгатимеш ти їх чи нi — вони не увiрують.

7. Аллах запечатав їхнi серця та слух, а на очах їхнiх завiса. Чекає на них кара велика!

8. Є серед людей такі, хто говорить: «Ми увiрували в Аллаха та в Останнiй День», але ж насправдi не вiрують вони!

9. Вони намагаються обманути Аллаха й тих, якi увiрували, але ж насправдi вони обманюють лише самих себе. Та не розумiють цього вони!

10. Їхнi серця хворi, i посилить Аллах цю хворобу! Чекає на них болiсна кара — за те, що вони говорили неправду![3]

11. Коли говорять їм: «Не чинiть безчестя на землi», вони вiдповiдають: «Та ми ж тiльки робимо краще!»

12. Та ж нi! Воiстину, вони — нечестивцi, хоча самi цього й не вiдчувають!

13. I коли говорять їм: «Увiруйте — так, як вже увiрували люди», то вiдповiдають вони: «Невже ми увiруємо так, як увiрували цi невiгласи?» Та ж нi! Воiстину, це вони — невiгласи, але самi цього не знають!

14. I коли вони зустрiчають тих, якi увiрували, то говорять: «Ми увiрували!» А коли залишаються наодинцi зi своїми шайтанами, то говорять: «Ми — з вами, i ми лише насмiхалися!»

15. Аллах сам поглузує з них та й залишить їх блукати в непослуху!

16. Вони — тi, якi купили оману за прямий шлях! Але немає прибутку в цiй справi, i не йдуть вони прямим шляхом!

17. Вони — як тi, хто розпалив вогонь, а коли вiн освiтив усе навколо, Аллах забрав це свiтло, залишивши їх у пiтьмi i нiчого не бачать вони!

18. Глухi, нiмi та слiпi! Вони не повернуться [на прямий шлях]!

19. Або й на тих, що потрапили пiд зливу iз хмари на небi, а там — темрява, грiм, блискавка! Вони бояться смертi й затуляють пальцями вуха, коли вдаряє блискавка. Аллах оточує невiруючих!

20. Блискавка мало не ослiплює їх. Коли спалах освiтлює їх, вони йдуть, а коли огортає темрява, зупиняються. Якби Аллах побажав, то забрав би їхнiй слух та зiр. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

21. О ви, люди! Поклоняйтеся Господу вашому, Який створив i вас, i тих, що жили перед вами. Можливо, ви будете богобоязливими!

22. Тому, Хто створив для вас землю ложем, а небо — стелею, Хто зiслав iз неба воду й проростив нею плоди для вашого прожитку. Тож не додавайте Аллаху рiвних, адже ви знаєте!

23. Якщо ви сумнiваєтесь у тому, що зiслали Ми рабу Нашому, то принесiть суру, подiбну до цiєї! I покличте своїх свiдкiв, окрiм Аллаха, якщо ви правдивi.

24. А якщо ви не зробите цього — а ви нiколи не зробите цього! — то бiйтеся вогню, в якому палають люди та камiння. Чекає вiн на невiруючих!

25. Сповiсти ж радiсну звiстку тим, якi увiрували й творили добро. Чекають на них сади, де течуть рiки. Коли надiляють їх плодами звiдти, то вони говорять: «Це те, чим надiляли нас ранiше», але ж насправдi схожi вони лише ззовнi. Матимуть вони там пречистих дружин. I будуть вони там довiку!

26. Воiстину, Аллах не посоромиться навести як приклад комара або й щось понад нього. Тож тi, якi увiрували, знають, що така притча — iстина вiд Господа їхнього, а тi, якi не увiрували, говорять: «Що хотiв сказати Аллах цiєю притчею?» Багатьох Вiн збиває нею зi шляху, а багатьох веде шляхом прямим. А зi шляху Вiн збиває лише нечестивцiв,

27. тих, якi порушують завiт Аллаха пiсля прийняття його, розривають те, що Аллах наказав з’єднати, та й чинять безчестя на землi! Саме вони втратять усе!

28. Як, ви не вiруєте в Аллаха? Ви були мертвими, а Вiн дав вам життя. Потiм Вiн знову вмертвить вас i знову подарує вам життя, i до Нього повернетесь ви![4]

29. Вiн — Той, Хто створив для вас усе, що на землi, а потiм повернувся до неба та й впорядкував сiм небес. Вiн знає про кожну рiч!

30. I коли сказав Господь твiй ангелам: «Я поставлю намiсника на землi!», то вони запитали: «Ти хочеш поставити там того, хто чинитиме безчестя та проливатиме кров, тодi як Ми прославляємо Тебе хвалою та славимо святiсть Твою?» Вiн вiдповiв: «Я знаю те, чого не знаєте ви!»

31. I Вiн навчив Адама всiх iмен, а потiм сказав ангелам: «Назвiть Менi цi iмена, якщо ви правдивi!»

32. Тi вiдповiли: «Преславний Ти! Ми знаємо лише те, чому Ти навчив нас. Воiстину, Ти — Всезнаючий, Мудрий!»

33. Тодi Вiн сказав: «О Адаме! Назви їм цi iмена!» А коли той назвав їм цi iмена, Вiн мовив: «Чи ж не говорив Я вам, що знаю потаємне небес i землi, i знаю те, що вiдкриваєте ви та що приховуєте?»

34. I коли Ми сказали ангелам: «Низько вклонiться Адаму!», то вклонилися усi, крiм Iблiса, який вiдмовився, вивищився та став невiруючим.

35. I сказали Ми: «О Адаме! Живи разом зi своєю дружиною у раю. Їжте досхочу, коли б ви не побажали. Але не наближайтесь до цього дерева, бо станете одними з нечестивцiв!»

36. Проте шайтан змусив їх перечепитись об нього. Тож вони залишили те, що було там, i сказали Ми: «Вийдiть! I одн i з вас будуть ворогами для iнших! Земля стане для вас притулком i ви матимете там прожиток — до певного часу!»

37. I прийняв Адам слова Господа свого й покаявся перед Ним. Воiстину, Вiн — Приймаючий каяття, Милосердний!

38. I сказали Ми: «Вийдiть звiдти всi!» А якщо прийде вiд Мене до вас прямий шлях, то тi, хто йтиме прямим шляхом Моїм, не матимуть страху й не будуть засмученi!

39. А тi, якi не вiрували та й вважали Нашi знамення брехнею, вони — жителi пекла. Будуть вони там довiку!

40. О сини Iсраїла! Згадайте блага Мої, якими Я надiлив вас! Тримайтеся завiту зi Мною, i Я триматимуся завiту iз вами! I бiйтесь лише Мене!

41. I увiруйте в те, що Я зiслав як пiдтвердження даного вам, та й не будьте першими, хто не повiрить у це. Не продавайте знамень Моїх за низьку цiну i бiйтеся лише Мене!

42. Не вбирайте iстину в неправду та не приховуйте iстини, адже ви її знаєте!

43. Звершуйте молитву, давайте закят та схиляйте колiна разом iз тими, хто вже робить це.[5]

44. Невже ви закликаєте людей до праведностi й забуваєте про себе? Адже ви читаєте Писання! Хiба ви не розумiєте?

45. Шукайте допомоги в терпiннi й молитвi. Це важко для всiх, окрiм смиренних,

46. якi впевненi, що зустрiнуть Господа свого й повернуться до Нього.

47. О сини Iсраїла! Згадайте блага Мої, якими Я надiлив вас! Я вивищив вас над усiма iншими жителями свiтiв.

48. I бiйтеся того Дня, коли жодна душа не дiстане кари за iншу, i не приймуть вiд неї заступництва, i не вiзьмуть вiд неї вiдкупу. I нiхто не матиме помiчникiв!

49. I ось Ми врятували вас вiд роду Фiрауна, який чинив над вами жорстоку розправу, вбиваючи синiв ваших i залишаючи живими ваших жiнок. I у цьому для вас вiд Господа вашого велике випробування!

50. I ось розiтнули Ми море для вас та й врятували вас, i втопили там рiд Фiрауна. I ви бачили це!

51. I ось Ми покликали Мусу на сорок ночей. Але пiсля цього ви почали [поклонятись] тiльцю! Нечестивцi ж ви!

52. Та потiм Ми простили вас — можливо, ви будете вдячними!

53. I ось Ми дарували Мусi Писання та Розрiзнення — можливо, пiдете ви прямим шляхом!

54. I ось сказав Муса народу своєму: «О народе мiй! Узявши [для поклонiння] тiльця, ви були несправедливi самi до себе. Покайтесь же перед Творцем своїм i вбийте [нечестивих] iз вас — так буде краще для вас перед Творцем вашим! I прийме Вiн каяття ваше, воiстину, Вiн — Приймаючий каяття, Милосердний!»

55. I ось сказали ви: «О Муса! Ми не повiримо тобi, поки не побачимо Аллаха на власнi очi!» I вразила вас блискавка, коли ви дивилися!

56. А потiм Ми воскресили вас, пiсля вашої смертi — можливо, ви будете вдячнi!

57. I Ми затiнили вас хмарою й зiслали вам манну та перепелiв, «їжте блага, якими Ми надiлили вас!» Вони були несправедливi не до Нас, а до самих себе!

58. I Ми сказали: «Увiйдiть у це селище! їжте досхочу, коли схочете й де схочете!» Увiйдiть до брами, низько вклонiться й скажiть: «Прости нас!», щоб простили Ми грiхи вашi та примножили [винагороду] праведникам!

59. Тi, хто чинить несправедливо, замiнили сказанi для них слова на iншi. Тож Ми зiслали на тих, хто чинить несправедливiсть, кару небесну — за те, що вони творили безчестя.

60. I коли попросив Муса води для народу свого, то сказали Ми: «Удар своєю палицею в скелю!» I потекли звiдти дванадцять джерел. I кожне плем’я знало, звiдки йому пити. «Їжте й пийте з того, чим надiлив вас Аллах! I не сiйте на землi зла!»

61. I ось ви сказали: «О Муса! Важко нам їсти одне й те ж саме. Попроси свого Господа, щоб Вiн зростив для нас те, що росте на землi: зелень, огiрки, часник, сочевицю та цибулю!» Вiдповiв Муса: «Невже ви просите замiнити те, що краще, на щось низьке? Iдiть же в будьяке селище! Там буде вам те, чого ви просите!» Спiткали їх приниження i

62. Воiстину, тим, хто увiрував, i юдеям, i тим, якi є християнами, i сабеям — усiм, хто увiрував в Аллаха, в Останнiй День i хто творив добро — винагорода у Господа їхнього. Не матимуть вони страху й не будуть засмученi вони![6]

63. I коли Ми уклали iз вами завiт та пiднесли над вами гору [Сiнай]: «Мiцно тримайтеся того, що Ми дарували вам!

64. Але пiсля цього ви вiдвернулися! Та якби не ласка Аллаха до вас та не милiсть Його, ви б неодмiнно зазнали втрат!

65. Ви знали тих серед вас, хто порушував суботу. Тому Ми сказали їм: «Будьте мавпами мерзенними!»

66. Ми зробили це [покарання] прикладом для сучасникiв та наступникiв, повчанням для богобоязливих!

67. I коли сказав Муса народу своєму: «Воiстину, Аллах наказує вам забити корову!» Вони запитали: «Ти що, глузуєш iз нас?» Той вiдповiв: «Шукаю захисту в Аллаха, щоб не бути невiгласом!»

68. Вони сказали: «Попроси свого Господа, щоб Вiн пояснив нам, якою вона повинна бути». Муса вiдповiв: «Вiн говорить: корова повинна бути i не старою, i не телицею, а чимось середнiм мiж цим. Тож робiть, що наказано вам!»

69. Вони сказали: «Попроси свого Господа, щоб Вiн пояснив нам, якої вона повинна бути мастi!» Муса вiдповiв: «Вiн говорить: корова повинна бути рудою, свiтлого вiдтiнку. Колiр її тiшить того, хто погляне на неї!»

70. Вони сказали: «Попроси свого Господа, щоб Вiн пояснив нам, якою повинна вона бути, бо всi корови для нас однаковi. Тодi, якщо побажає Аллах, ми неодмiнно пiдемо вiрним шляхом!»

71. Муса вiдповiв: «Вiн говорить, що це корова, яка не оре та не ходить перед колесом для зрошування, вiльна вiд будь яких вад чи плям». Вони вiдповiли: «Тепер ти прийшов до нас з iстиною!» I вони забили її, хоч думали вже цього не робити!

72. I коли ви вбили живу душу й сперечалися про це, Аллах розкрив те, що приховували ви!

73. Ми сказали: «Вдарте [померлого] якоюсь частиною корови! Так Аллах оживляє мертвих i показує вам знамення Свої — можливо, ви зрозумiєте!»

74. Потiм серця вашi зробилися жорстокими й стали як камiнь або й твердiше! Але є скелi, з яких течуть струмки. А ще такi, що розколю ються й виходить iз них вода. А є й такi, що падають вiд страху перед Аллахом! I Аллах не забуває того, що робите ви!

75. Невже ви сподiваєтесь, що вони повiрять вам? Дехто з них чув слова Аллаха, а потiм, зрозумiвши, спотворював їх. I вони знали це!

76. I коли зустрiчали вони тих, якi увiрували, то говорили: «Увiрували ми!» А залишаючись наодинцi, говорили: «Навiщо ви розповiдаєте їм те, що Аллах вiдкрив вам? Невже для того, щоб вони користувалися цим як доказом проти вас перед Господом вашим? Невже ви не розумiєте?»

77. Хiба вони не знають, що Аллах вiдає те, що вони приховують, i те, що вони вiдкривають?

78. Є серед них неписьменнi, якi не знають Писання, а тiльки марно сподiваються. Але це — їхнi вигадки!

79. Горе тим, хто пише Писання власноруч, а потiм говорить: «Це — вiд Аллаха!», щоб продати це за мiзерну цiну! Горе їм за те, що написали вони, i горе їм за те, що вони собi здобули!

80. Вони говорять: «Вогонь не торкнеться нас, хiба на лiченi днi!» Скажи: «Невже ви уклали завiт iз Аллахом? Тодi Аллах нiколи не змiнить обiцянки Своєї! Або ж ви говорите про Аллаха те, чого й самi не знаєте»!

81. Та ж нi! Тi, хто вчинив зло, кого оплутав власний грiх, вони — жителi вогню. Будуть вони там довiку![7]

82. А тi, хто увiрував i творив добро, вони — жителi раю. Будуть вони там довiку!

83. Ось Ми уклали завiт iз синами Iсраїла: «Не поклоняйтесь нiкому, окрiм Аллаха, ставтесь якнайкраще до батькiв, iнших родичiв, сирiт та нужденних. Кажiть людям добре слово, звершуйте молитву, давайте закят». Але згодом ви вiдвернулися, окрiм небагатьох i вiдступили!

84. Уклали Ми завiт iз вами: «Не проливайте кровi одне одного i не женiть одне одного з помешкань ваших». Ви визнали це й свiдчили про це!

85. Але потiм ви почали вбивати одне одного i вигнали частину з вас iз ваших помешкань. Потурали ви одне одному в грiху й ворожнечi! А коли тих приводять до вас полоненими, ви даєте за них викуп. Але ж було заборонено вам [виганяти] їх! Невже ви вiрите в одну частину Писання, заперечуючи iншу? То яка винагорода може бути тим, хто робить це, як не ганьба у земному життi? У День Воскресiння скарають вас ще лютiшою карою! Аллах не омине того, що робите ви!

86. Вони — тi, хто купив земне життя за життя майбутнє. Не буде полегшено їм кари, i не буде їм допомоги!

87. Ми дарували Мусi Писання й слiдом за ним направили посланцiв. Ми дарували Ici, сину Мар’ям, яснi знамення та пiдтримали його Духом Святим. Щоразу, коли приходив до вас посланець i з тим, що було вам не до душi, ви гордували! Одних ви вважали за брехунiв, iнших — убивали![8]

88. Вони говорять: «Серця нашi закритi!» Та ж нi, нехай Аллах прокляне їх за невiр’я їхнє! Мало вiруючих серед них!

89. I ось прийшло до них Писання вiд Аллаха, яке пiдтверджує те, що вже є у них. Ранiше вони просили перемоги над тими, хто не вiрує, а коли прийшло до них вiдоме їм, то вони самi не увiрували. Нехай же буде прокляття Аллаха над невiруючими!

90. Недобре те, що придбали вони в обмiн на свої душi, не увiрувавши в те, що послав Аллах, заздрячи тому, що Аллах надiляє з ласки Своєї того з рабiв Своїх, кого побажає. I накликали вони на себе подвiйний гнiв. На невiруючих чекає принизлива кара!

91. I коли говорять їм: «Увiруйте в те, що зiслав Аллах!», вони вiдповiдають: «Ми вiримо в те , що зiслано нам». Але вони заперечують те, що прийшло пiсля того й що воно — iстина, яка пi дтверджує те, що у них. Скажи: «Чому ж ви ранiше вбивали пророкiв Аллаха, якщо ви є вiруючими?»

92. До вас уже приходив Муса iз ясними знаменнями, але, коли не було його з вами, узяли ви собi [для поклонiння] тельця. Нечестивцi ж ви!

93. I коли Ми уклали iз вами завiт та пiднесли над вами гору [Сiнай]: «Мiцно тримайтеся того, що дарували Ми вам!», то сказали ви: «Слухаємо та не пiдкоряємося!» Через невiр’я у їхнiх серцях з’явилася любов до тельця. Скажи: «Недобре те, що наказує вам така вiра ваша, якщо ви є вiруючими!»

94. Скажи: «Якщо наступне життя приготоване Аллахом тiльки для вас, а не для iнших людей, то побажайте собi смертi, якщо ви правдивi!»

95. Але вони нiколи не побажають собi цього через те, що робили їхнi руки! Аллах знає про нечестивцiв!

96. Ти побачиш, що вони сильнiше за iнших людей прагнуть життя, навiть сильнiше за багатобожникiв. Кожен iз них хотiв би прожити тисячу рокiв. Але навiть таке життя не вiддалило б їх вiд покарання. Адже Аллах бачить те, що вони роблять!

97. Скажи: «Якщо хтось є ворогом Джiбрiлу», — а це саме вiн iз волi Аллаха вiдкрив [Коран] твоєму серцю на пiдтвердження iстинностi того, що було ранiше за тебе, як прямий шлях та добру звiстку для вiруючих, —

98. «Якщо хто є ворогом Аллаху, ангелам Його, посланцям Його, Джiбрiлу та Мiкаїлу, то, воiстину, Аллах — ворог невiруючих!»

99. Ми зiслали тобi яснi знамення, а не вiрують у них лише нечестивцi!

100. I щоразу, коли укладають [юдеї] завiт iз Аллахом, частина iз них порушує його. Бiльшiсть iз них не вiрує!

101. I коли приходив до них посланець вiд Аллаха, який пiдтверджував iстиннiсть того, що вже було у них, то частина тих, кому дано Писання, заперечувала Писання Аллаха, наче вони не знали!

102. Вони пiшли за тим, що шайтани розповiдали за часiв царювання Сулаймана. Сулайман не був невiруючим, але невiруючими були шайтани. Вони навчили людей чаклунства, а також того, що було зiслано двом ангелам у Вавилонi: Гаруту та Маруту. Але вони не починали вчити нiкого, не сказавши спочатку: «Ми — лише спокусники. Тож не будь невiруючим!» Та люди навчилися у них, як розлучити чоловiка з його дружиною. Вони не завдавали шкоди нiкому, окрiм як з дозволу Аллаха, та й вчилися того, що приносило їм самим шкоду замiсть користi. Але ж цi люди знали, що тому, хто здобув це, немає частки у наступному життi. Мерзотним же є те, що купили вони за душi свої. Якби вони лише знали!

103. Якби вони увiрували та були богобоязливi, то винагорода вiд Аллаха була б для них кращою. Якби вони лише знали!

104. О ви, якi увiрували! Не говорiть Пророку: «Доглядай за нами!», а говорiть «Поглянь на нас» — i слухайте. Невiруючих чекає болiсна кара![9]

105. Не бажають невiруючi iз людей Писання та багатобожники, щоб сходило на вас благо вiд Господа вашого. Та Аллах обирає для милостi Своєї, кого побажає, i Аллах — Володар великої ласки!

106. Ми не скасовуємо та не дозволяємо забути жоден iз Наших аятiв, не замiнивши його кращим чи рiвним йому. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

107. Невже ти не знаєш, що Аллаху належить влада над небесами та землею, i що немає у вас, окрiм Аллаха, нi Захисника, нi Помiчника?

108. Чи ж ви хочете просити у Посланця вашого того ж, що просили [юдеї] у Муси? Хто змiнив вiру на невiр’я, той зiйшов з прямої дороги!

109. Пiсля того, як людям Писання стала зрозумiла iстина, багато хто з них через свою заздрiсть бажає, щоб ви вiдвернулися вiд своєї вiри. Вибачте ж їх та простiть, поки Аллах не покаже наказу свого. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

110. Звершуйте молитву, давайте закят. Усi тi блага, якi приготували ви душам вашим, знайдете ви у Аллаха. Воiстину, Аллах бачить те, що ви робите!

111. Вони говорять: «Нiхто не увiйде до раю, окрiм юдеїв та християн!» Та це лише мрiї їхнi, тож скажи: «Наведiть доказ цьому, якщо є ви правдивими!»

112. Нi! Хто пiдкорить себе Аллаху, той i є праведником. Його чекає винагорода вiд Господа; не буде страху таким, як вiн, i не будуть засмученi вони!

113. Юдеї говорять: «Немає правди у християн!», а християни говорять: «Немає правди у юдеїв!» Але ж усi вони читають Писання! Так само й невiгласи говорять слова, схожi на цi. У День Воскресiння Аллах розсудить мiж усiма ними те, про що вони сперечалися.

114. Хто ж є несправедливiший вiд того, хто забороняє згадувати iм’я Аллаха у храмах Його, та ще й прагне зруйнувати їх? Саме таким i не слiд було б входити туди, окрiм як зi страхом. Чекає на них ганьба у життi земному та кара велика у життi наступному!

115. Аллаху належить схiд та захiд. Тож куди б ви не повернулися — всюди лик Аллаха. Воiстину, Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!

116. Вони говорять: «Аллах узяв собi дитину». Та ж нi, Преславний Вiн! Йому належать тi, хто на небесах i на землi, i всi Йому пiдкоряються.

117. Творець небес i землi! Коли вирiшує Вiн якусь справу, то лише говорить їй: «Будь!» — i вона постає.

118. Невiгласи говорять: «Чому не заговорить iз нами Аллах, чому не дарує знамення нам?» Так само й тi, якi жили ранiше, говорили слова, схожi на цi. Схожими є й серця їхнi. Але ж Ми вже пояснили знамення для людей переконаних!

119. Воiстину, Ми вiдiслали тебе добрим вiсником iстини та застерiгачем. Тож ти не будеш вiдповiдати за тих, хто опиниться у пеклi.

120. Юдеї та християни не будуть задоволенi тобою, поки ти не навернешся до їхньої релiгiї. Скажи: «Лише шлях Аллаха — шлях прямий!» Не потурай бажанням їхнiм пiсля того, як прийшло до тебе знання, а то Аллах не буде тобi нi Захисником, нi Помiчником.

121. Тi, яким дарували Ми Писання i якi читають його так, як належить— ось вони i вiрують у нього! А хто не вiрує у нього, той матиме втрати.

122. О сини Iсраїла! Згадайте милiсть Мою, якою Я вас надiлив, коли вивищив вас над жителями свiтiв!

123. Бiйтеся того дня, коли одна душа не матиме змоги допомогти iншiй, коли не буде прийнято замiни, коли не буде користi вiд заступництва, i коли не буде помiчникiв!

124. I коли Господь випробовував Iбрагiма Своїми словами, той витримав це. Аллах сказав: «Я зроблю тебе iмамом для людей». Той запитав: «А моїх нащадкiв?» Сказав Аллах: «Мiй завiт не стосується нечестивцiв!»[10]

125. Ось Ми зробили Дiм мiсцем зiбрання та захисту для людей. Тож зробiть мiсце Iбрагiма мiсцем молитви! I Ми заповiли Iбрагiму та Iсмаїпу: «Тримайте Дiм Мiй у чистотi для тих, хто ходитиме навколо нього, перебуватиме у ньому та звершуватиме там земнi поклони».[11]

126. Ось Iбрагiм сказав: «Господи! Зроби цей край безпечним, i надiли плодами тих його жителiв, якi увiрували в Аллаха та в Останнiй День!» Сказав Аллах: «А хто не увiрує, тому Я дозволю насолоджуватися життям лише недовго. А потiм Я вкину його у вогняну кару — жахливим же є цей кiнець!»

127. I ось Iбрагiм з Iсмаїлом заклали основу Дому: «Господи наш! Прийми вiд нас, воiстину, Ти — Всечуючий та Всезнаючий!

128. Господи наш! Зроби нас двома вiдданими тобi i зроби з нащадкiв наших покiрний тобi народ. Вкажи нам, як виконувати приписи нашi. I прийми каяття наше, воiстину, Ти — Приймаючий каяття, Милосердний!

129. Господи наш! Вiдiшли посланця нащадкам нашим, який прочитає їм знамення Твої, навчить їх Писання та мудростi, очистить їх. Воiстину, Ти — Великий, Мудрий!»

130. Хто ж вiдвертається вiд релiгiї Iбрагiма, окрiм легковажного невiгласа? Ми обрали Iбрагiма у земному життi, а у життi наступному вiн буде разом iз праведниками.

131. Коли Господь сказав йому: «Будь покiрним Менi!», той вiдповiв: «Я став покiрним Господу свiтiв!»

132. Iбрагiм разом iз Якубом заповiдали своїм синам це: «О сини мої! Воiстину, Аллах обрав для вас цю релiгiю. Тож не помирайте, не ставши покiрними Йому!»[12]

133. Чи ж ви були свiдками того, як пiдступила до Якуба смерть i як запитав вiн синiв своїх: «Кому ви будете поклонятися пiсля того, як я залишу вас?» Вони сказали: «Ми будемо поклонятися твоєму Богу i Богу твоїх батькiв — Iбрагiма, Iсмаїла та Iсхака, Богу Єдиному! I ми — покiрнi Йому!»

134. Але вже минуло це поколiння. Вони матимуть те, що вони здобули собi, а ви матимете те, що ви здобули собi. I ви не будете вiдповiдати за те, що вони робили!

135. Говорять: «Станьте ж юдеями або християнами — i пiдете ви правильним шляхом!» Скажи: «Нi! Сповiдниками релiгiї Iбрагiмаханiфа, а вiн не був багатобожником!»[13]

136. Скажiть: «Ми увiрували в Аллаха i у те, що зiслано нам, i що зiслано Iбрагiму, Iсмаїлу, Iсхаку, Якубу та колiнам iз нащадкiв їхнiх; у те, що було дано Мусi, Ici, у те, що було дано пророкам вiд Господа їхнього. Ми не проводимо межi мiж ними, i Йому Ми пiдкоряємося!»

137. I якщо вони вiрують у те, у що вiрите ви, то йдуть вони шляхом прямим. Але якщо вони вiдвертаються, то суперечать йому. Аллах захистить тебе вiд них, а Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

138. Фарба від Аллаха! Чия фарба краща за фарбу від Аллаха? Тож Йому ми i поклоняємося![14]

139. Скажи: «Невже ви сперечатиметесь iз нами про Аллаха? Вiн — наш i ваш Господь, i нам — нашi вчинки, а вам — вашi вчинки. Тож ми щирi у вiдданостi Йому!»

140. Невже вони говорять, що Iбрагiм, Iсмаїл, Iсхак, Якуб та колiна з нащадкiв їхнiх були юдеями чи християнами? Скажи: «Ви краще знаєте чи Аллах?» Хто є несправедливiшим за того, хто приховав свiдчення, дане йому Аллахом? А Аллах не омине того, що робите ви!

141. Але вже минуло це поколiння. Вони матимуть те, що вони здобули собi, а ви матимете те, що ви здобули собi. I ви не будете вiдповiдати за те, що вони робили!

142. Нерозумнi люди скажуть: «Що вiдвернуло їх вiд кибли, до якої поверталися вони?» Скажи: «Аллаху належить схiд i захiд i веде Вiн до шляху прямого того, кого побажає!»[15]

143. Так Ми спрямували вашу громаду на середнiй шлях, щоб ви були свiдками для людей, а Посланець щоб був свiдком для вас. Попередню киблу Ми зробили лише для того, щоб дiзнатися, хто пiде за Посланцем, а хто вiдвернеться вiд нього. Це було важкою справою, окрiм як для тих, кого Аллах повiв шляхом прямим. Аллах нiколи не зробить марною вiру вашу, адже Аллах Лагiдний та Милосердний до людей!

144. Ми бачили, як блукав небом погляд твiй. I Ми спрямували тебе до кибли, якою ти будеш задоволений. Поверни ж своє обличчя у бiк Забороненої Мечетi! I де б ви не були, повертайте обличчя своє саме у цей бiк. Воiстину, тi, яким дано Писання, знають, що саме такою є iстина вiд Господа їхнього. Аллах не омине того, що робите ви![16]

145. Навiть якби ти показав тим, кому дано Писання, усi можливi знамення, вони все одно не пiшли б за твоєю киблою; але й ти не пiдеш за киблою їхньою, i однi з них не пiдуть за киблою iнших. А якщо ти пiдеш за їхнiми бажаннями пiсля того, як прийшло до тебе знання, то, воiстину, будеш одним iз нечестивцiв!

146. Тi, кому дано Писання, знають [Мухаммада] так само, як знають своїх синiв. Частина з них приховує iстину, i знають вони про це!

147. Iстина — вiд Господа твого! Тож не будь серед тих, хто сумнiвається!

148. Для кожної громади — свiй напрям [молитви]. Тож випереджайте одне одного у добрих справах! I де б ви не були, Аллах збере вас усiх разом. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

149. I куди б ти не вирушив, повертай своє обличчя у бiк Забороненої Мечетi. Воiстину, це — iстина вiд Господа твого. Аллах не омине того, що робите ви!

150. I куди б ти не вирушив, повертай своє обличчя у бiк Забороненої Мечетi. I де б ви не були, повертайте свої обличчя саме у цей бiк, щоб не було у людей — хiба лише як у нечестивих — доказу проти вас. I не майте страху перед ними, а майте страх передi Мною, щоб сповнив Я Свою милiсть до вас. Можливо, пiдете ви шляхом прямим!

151. Так Ми вiдiслали до вас Посланця з-посеред вас самих. Вiн читає вам Нашi знамення, очищує вас, вчить вас Писання i мудростi, а також вчить вас того, чого ви не знали ранiше!

152. Згадуйте Мене, i Я буду згадувати вас. Дякуйте, i не будьте невдячними!

153. О ви, якi увiрували! Шукайте допомоги у терпiннi та молитвi. Воiстину, Аллах — разом iз терпеливими!

154. I не називайте мертвими тих, хто загинув на шляху Аллаха. Нi, вони живi, але ви не вiдчуваєте цього.

155. Ми будемо випробовувати вас страхом, голодом, нестачею майна, людей та плодiв. Сповiсти ж добру звiстку терпеливим,

156. тим, якi, коли торкнеться їх лихо, говорять: «Ми належимо Аллаху, i до Нього ми повертаємося!»

157. Мають вони благословення та милiсть вiд Господа їхнього, i йдуть вони шляхом прямим!

158. Воiстину, пагорби ас-Сафа та аль-Марва — знаки Аллаха. Хто звершує хаддж або умру в дiм Аллаха, то не буде йому грiха, якщо вiн буде ходити мiж ними. I хто зi своєї волi чинить добро, то, воiстину, Аллах — Вдячний, Всезнаючий! Хаддж — паломництво до Мекки.[17]

159. Воiстину, тi, якi приховують зiсланi Нами яснi знамення та прямий шлях — пiсля того, як Ми пояснили це людям у Писаннi — таких прокляне Аллах i проклянуть тi, якi проклинають!

160. Але не тих, хто покаявся, виправив скоєне та пояснив iстину. Я прийму каяття їхнє, адже Я — Приймаючий каяття, Милосердний!

161. Воiстину, тi, якi не увiрували та померли невiруючими, матимуть над собою прокляття Аллаха, ангелiв та всiх людей!

162. Воно буде вiчним! Не буде полегшено кару їхню, i не буде вiдстрочки їм!

163. Ваш Бог — Бог Єдиний. Немає бога, крiм Нього, Милостивого, Милосердного!

164. Воiстину, у створеннi небес i землi, у розрiзненнi дня та ночi, у кораблi, що пливе морем, маючи в собi те, що приносить користь людям; у водi, яку Аллах зiслав iз неба та якою оживив землю пiсля смертi її, розсе ливши там рiзних тварин; у змiнi вiтрiв, у покiрнiй хмарi, яка висить мiж небом i землею, в усьому цьому — знамення для людей, якi розумiють!

165. Серед людей є такi, якi приписують Аллаху рiвних Йому та люблять їх так, як люблять Аллаха. Але ж тi, якi увiрували, люблять Аллаха ще сильнiше! Якби ж нечестивцi, побачивши кару, побачили б ще й те, що вся сила належить саме Аллаху, i що Вiн — суворий у покараннi!

166. Коли тi, за ким йшли, зречуться тих, хто за ними йшов, i хто побачить кару, то розiрвуться мiж ними зв’язки.

167. Скажуть тi, якi йшли за iншими: «Якби мали ми змогу повернутись, то вiдреклися б вiд них так, як вони вiдреклися вiд нас!» Тож Аллах покаже їм вчинки їхнi, щоб пожалкували вони. Але не вийдуть вони iз вогню — нiколи!

168. О люди! їжте те дозволене й добре, що є на землi, та не йдiть слiдами шайтана; воiстину, вiн — справжнiй ворог для вас!

169. Вiн закликає вас лише до зла та розпусти, i прагне, щоб ви говорили про Аллаха те, чого не знаєте!

170. I коли говорять їм: «Йдiть за тим, що зiслав Аллах!», то вони вiдповiдають: «Ми йдемо за тим, iз чим знайшли батькiв наших!» А якщо їхнi батьки нiчого не розумiли та не йшли шляхом прямим?

171. Невiруючi схожi на того, кого кличуть, а вiн не чує нiчого, окрiм крику та вереску. Глухi, нiмi, слiпi! Нiчого не розумiють вони!

172. О ви, якi увiрували! Їжте тi блага, якими надiлили Ми вас, i дякуйте Аллаху, якщо поклоняєтесь ви Йому!

173. Воiстину, Вiн заборонив вам мертвечину, кров, м’ясо свинi i те, що принесено в жертву не заради Аллаха. А якщо хто був змушений порушити це, не чинячи непослуху та не зловживаючи, немає тому грiха. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний![18]

174. Воiстину , тi, якi приховують iз Писання те, що зiслав Аллах та продають це за мiзерну цiну, ось вони то й наповнять свої черева вогнем! Аллах не говоритиме з ними у День Воскресiння i не очистить Вiн їх. Чекає на них болiсна кара!

175. Вони — тi, хто продав прямий шлях за оману, а покарання — за прощення! Яке ж терпiння вони мусять мати перед вогнем!

176. Буде саме так, адже Аллах зiслав Писання в iстинi. Воiстину, тi, якi сперечаються про Писання, опинилися у глибокому протирiччi!

177. Благочестя полягає не в тому, щоб ви повертали свої обличчя на схiд чи на захi д, а благочестивим є той, хто увiрував в Аллаха, в Останнiй День, в ангелiв, у Писання та у пророкiв, хто вiддає навiть дороге йому майно — родичам, сиротам, бiдним, подорожнiм i тим, хто просить його; той, хто витрачає на звiльнення рабiв, хто звершує молитву, дає закят; тi, якi виконують обiцянку, коли обiцяють; якi мають терпiння у бiдностi, у хворобi та в буремнi часи. Саме такi є праведниками, i такi є богобоязливими!

178. О ви , якi увiрували! Встановлена для вас помста за вбитих: вiльний — за вiльного, раб — за раба, жiнка — за жiнку. Якщо простить вбивцю його брат [у релiгiї], то нехай той вчиняє за звичаєм та сплатить йому належний викуп. Таким є полегшення вiд Господа вашого та милiсть. Того ж, хто й пiсля цього порушить межi, очiкує болiсна кара!

179. Помста рятує життя ваше, о ви, обдарованi розумом! Можливо, будете богобоязливi ви!

180. Коли прийде смерть до когось iз вас, а вiн лишить якесь добро, то приписано вам укласти заповiт для батькiв та для близьких родичiв — вiдповiдно до звичаю. Це — обов’язок для богобоязливих!

181. А якщо хтось змiнить заповiт пiсля того, як вiн почув його, то грiх цей впаде лише на тих, хто змiнював його. Воiстину, Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

182. А хто боїться, що заповiдач зробить помилку або вчинить грiх та й виправить [заповiт] задля миру мiж спадкоємцями, то не буде йому грiха. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

183. О ви, якi увiрували! Встановлено для вас пiст — так само, як був вiн встановлений для тих, якi жили ранiше за вас. Можливо, будете ви богобоязливi!

184. Встановлено його на певну кiлькiсть днiв. А якщо хто iз вас захворiє, чи буде в дорозi, то нехай постить таку ж кiлькiсть днiв у iнший час. А тим, для кого це важко, слiд задля спокути нагодувати бiдняка. А хто з волi своєї чинить добро, то це краще для нього. Але пiст кращий для вас — якби ж ви тiльки знали!

185. Рамадан є мiсяцем, пiд час якого було зiслано Коран — прямий шлях для людей, яснi знамення прямого шляху та розрiзнення. Коли для когось iз вас настане цей мiсяць, то нехай вiн проводить його у постi. А якщо вiн захворiє чи буде в дорозi, то нехай постить таку ж кiлькiсть днiв у iнший час. Аллах бажає вам полегшення, а не утруднення; доводьте ж до кiнця днi посту i звеличуйте Аллаха за те, що Вiн вказав для вас прямий шлях; можливо, ви будете вдячнi!

186. I коли раби Мої запитують тебе про Мене, то Я — близький, i Я вiдповiдаю на заклики того, хто кличе Мене. Нехай же й вони вiдповiдають Менi та вiрують у Мене — можливо, пiдуть вони правильним шляхом!

187. Дозволено вам входити до дружин ваших у ночi посту. Вони — наче одяг для вас, а ви — наче одяг для них. Дiзнався Аллах, що ви обмежуєте себе, тож Вiн прийняв каяття ваше i простив вас. Тож з’єднуйтесь iз ними, i прагнiть до того, що встановив для вас Аллах, їжте й пийте, поки не зможете вiдрiзнити нитку бiлу вiд нитки чорної — до свiтанку. А потiм знову тримайте пiст — аж до ночi. Не з’єднуйтесь iз дружинами у тi ночi, коли перебуваєте у мечетях, у станi iттiкаф. Такими є обмеження Аллаха, тож не наближайтеся до них! Ось так Аллах пояснює людям Свої знамення — можливо, будуть вони богобоязливими![19]

188. Не пожирайте незаконно майна одне одного та не пiдкуплюйте суддiв, щоб свiдомо, шляхом грiха, привласнити частину майна iнших людей!

189 Тебе запитують про молодий м iсяць. Скажи: «Вiн визначає час для людей та для здiйснення хадджу». Благочестя ж полягає не в тому, щоб входити до будинкiв через заднi дверi; але благочестивим є той, хто є богобоязливим. Тож входьте до будинкiв через дверi їхнi; i бiйтесь Аллаха — можливо, матимете ви успiх![20]

190. I борiться на шляху Аллаха проти тих, хто бореться проти вас. Але не виявляйте ворожостi при цьому, бо ж, воiстину, Аллах не любить тих, хто виявляє ворожiсть!

191. Вбивайте їх усюди, де вiдшукаєте, виганяйте їх звiдти, звiдки вони вигнали вас! Смута гiрша за вбивство! Але не починайте боротьби ними бiля Забороненої Мечетi, поки вони не почнуть там боротьби проти вас; тодi вбивайте їх! Такою є вiдплата невiруючим!

192. Та якщо вони зупиняться, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

193. Борiться проти них, поки не зникне смута, i релiгiя не буде належати Аллаху! Та якщо вони зупиняться, то нехай не буде ворожостi, окрiм як проти нечестивцiв.

194. Заборонений мiсяць — за заборонений мiсяць. Порушення заборон вимагає помсти! Якщо хто виявить ворожiсть до вас, то ви виявите ворожiсть до нього — так само, як вiн виявляв ворожiсть до вас. Бiйтеся Аллаха i знайте, що Аллах — iз богобоязливими!

195. Жертвуйте на шляху Аллаха, та не йдiть через руки свої до загибелi! I творiть добро; воiстину, Аллах любить тих, хто творить добро!

196. Звершуйте хаддж та умру заради Аллаха. Якщо вам заважають, то принесiть у жертву те, що зможете, але не голiть своїх голiв, поки пожертва не досягне мiсця заклання. А якщо хто з вас хворий або має рану на головi, то нехай задля вiдкупу тримає пiст, дає милостиню, або принесе жертву. Якщо ви перебуваєте у безпецi, то той, хто має поєднати умру з хадджем, має принести у жертву те, що зможе. А хто не має змоги зробити це, то нехай пiд час хадджу тримає пiст три днi, i сiм днiв пiсля повернення з хадджу — усього десять. Це — для тих, чия сiм’я не живе бiля Забороненої Мечетi. Тож бiйтесь Аллаха та знайте, що Аллах суворий у покараннi!

197. Хаддж — у вiдомi мiсяцi. I хто вирiшив здiйснити хаддж, той нехай не входить до жiнок, нехай не чинить грiха та нехай не сперечається пiд час хадджу. Аллах знає про те добро, яке чините ви. Запасайтеся ж у дорогу; воiстину, найкращий запас — це богобоязливiсть. Тож будьте богобоязливими, о ви, обдарованi розумом!

198. Не буде вам грiха, якщо у цей час ви будете шукати ласки Господа вашого! А коли ви повернетесь з Арафату, то згадуйте Аллаха у Забороненому мiсцi! Згадуйте Його — те, як Вiн вказав вам прямий шлях, тодi як ранiше ви були тими, хто заблукав![21]

199. Далi йдiть туди, куди йшли iншi люди. Просiть прощення у Аллаха, воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

200. Коли виконаєте необхiднi приписи, то згадуйте Аллаха так, як ви згадуєте батькiв ваших, або й ще сильнiше. I є серед людей такi, якi говорять: «Господи наш! Обдаруй нас у життi земному!» Такi не матимуть частки у життi наступному!

201. Серед них є й такi, якi говорять: «Господи наш! Даруй нам найкраще у життi земному, i даруй нам найкраще у життi наступному! I врятуй нас вiд кари пекельної!»

202. Вони й матимуть надiл — за те, що чинили вони. Аллах швидкий у вiдплатi!

203. Згадуйте ж Аллаха [у долинi Мiна] у визначенi днi. А хто поспiшає i зробить це за два днi, тому не буде грiха. I хто затримається, то i йому не буде грiха. Це — для богобоязливих. Тож бiйтесь Аллаха та знайте, що бiля Нього ви будете зiбранi!

204. Є серед людей такий, чиї розмови про земне життя викликають твiй подив. Вiн закликає Аллаха бути свiдком тому, що в його серцi, тодi як вiн є впертим ворогом твоїм!

205. I коли вiдвертається вiн, то поспiшає сiяти безчестя на землi, нищити посiви та нащадкiв. Та Аллах не любить нечестивцiв!

206. Коли йому говорять: «Побiйся Аллаха!», то гординя веде його до грiха. Достатньо йому буде геєни! Мерзотне ж це мiсце для спочинку!

207. Серед людей є й такий, хто продає свою душу, прагнучи задовольнити Аллаха. Аллах — Ласкавий до рабiв Своїх!

208. О ви, якi увiрували! Будьте покiрнi Аллаху в усьому, i не йдiть слiдами шайтана. Воiстину, вiн для вас — справжнiй ворог![22]

209. А якщо вiдступите — пiсля того, як прийшли до вас яснi знамення — то знайте, що Аллах — Великий, Мудрий!

210. Невже вони чекають чогось iншого, а не того, що Аллах прийде до них у затiнку хмар разом з ангелами? Цю справу вже вирiшено, а всi справи повертаються до Аллаха!

211. Спитай же синiв Iсраїла, скiльки ясних знамень Ми дарували їм! А якщо хто промiняє милiсть Аллаха пiсля того, як вона прийшла до нього, то Аллах — суворий у покараннi!

212. Земне життя видається прекрасним для невiруючих i вони глузують iз тих, якi увiрували. Але ж у День Воскресiння богобоязливi будуть над ними вище! Аллах надiляє, кого побажає — без вiдплати за це.

213. Люди були єдиною громадою. Аллах вiдiслав пророкiв вiсниками та застерiгачами i зiслав разом iз ними Писання в iстинi — для того, щоб вони розсудили помiж людьми те, про що вони сперечалися. Та не було суперечок, окрiм як мiж тими, кому були дарованi яснi знамення, i якi були несправедливi одне до одного. Тож Аллах повi в прямим шляхом тих, якi увiрували, до iстини, про яку тi сперечалися — з дозволу Його. Аллах вказує прямий шлях тому, кому побажає!

214. Чи ж ви гадали, що увiйдете до раю, не зазнавши того, що траплялося iз вашими попередниками? Бiднiсть, хвороби та рiзнi хвилювання вражали їх так, що посланець i тi, якi увiрували разом iз ним, говорили: «Коли прийде допомога вiд Аллаха?» Так! Воiстину, допомога вiд Аллаха вже близько!

215. Тебе запитують про те, що необхiдно жертвувати. Скажи: «Що б ви не жертвували, воно повинно дiстатися батькам, родичам, сиротам, бiднякам та подорожнiм. I яке благо ви не робили б, воiстину, Аллах знає про це!»

216. Встановлено вашим обов’язком боротьбу, тодi як ви ненавидите її. Можливо, те, що вам ненависне — благо для вас. А, можливо, те, що вам приємне — зло для вас. Аллах знає, а ви не знаєте!

217. Тебе запитують про боротьбу пiд час забороненого мiсяця. Скажи: «Боротьба у цей час — великий грiх. Але збивати iнших зi шляху Аллаха, не вiрити у Нього, у Заборонену Мечеть, виганяти звiдти людей — ще бiльший грiх перед Аллахом. Смута — бiльший грiх, нiж боротьба. Тож вони не припинять боротися проти вас доти, доки, якщо зможуть, не вiдвернуть вас вiд релiгiї вашої. А якщо хтось iз вас вiдступить вiд своєї релiгiї та помре невiруючим, то марними стануть його вчинки у земному життi та життi наступному Такi будуть жителями вогню — i будуть вони там довiку!»

218. Воiстину, тi, якi увiрували, якi переселилися та боролися на шляху Аллаха, сподiваються на милiсть Аллаха. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

219. Тебе запитують про вино та азартнi iгри. Скажи: «Це все — великий грiх, але й певна користь для людей. Але грiх вiд них бiльший за користь!» Тебе запитують про те, що необхiдно жертвувати. Скажи: «Надлишок!» Ось так Аллах роз’яснює вам знамення. Можливо, помислите ви[23]

220. про життя нинiшнє та наступне! Запитують тебе i про сирiт. Скажи: «Робити їм добро — благо. А якщо ви поєднаєте свої та їхнi справи, то вони — вашi брати». Та Аллах вiдрiзняє нечестивого вiд доброчинного. Якби Аллах побажав, то утруднив би становище ваше. Аллах — Великий, Мудрий!

221. Не одружуйтесь iз багатобожницями, доки вони не увiрують. Справдi, вiруюча рабиня краща за багатобожницю, навiть якщо та й сподобалась вам. I не одружуйтесь iз багатобожниками, доки вони не увiрують. Справдi, вiруючий раб кращий за багатобожника, навiть якщо той i сподобався вам. Вони кличуть вас до вогню, а Аллах закликає вас до раю та прощення — з Його дозволу! Вiн пояснює людям Свої знамення. Можливо, замисляться вони!

222. Тебе запитують про мiсячнi. Скажи: «Вони спричиняють страждання. Тож не торкайтесь дружин пiд час мiсячних їхнiх. Уникайте зносин iз ними, поки не очистяться вони. А коли вони очистяться, то приходьте до них — так, як наказав вам Аллах». Воiстину, Аллах любить тих, якi каються, любить тих, якi очищуються!

223. Вашi дружини — наче нива для вас. Приходьте до них, як побажаєте, але нехай цьому передують вашi добрi справи. Бiйтесь Аллаха i знайте, що ви зустрiнетесь iз Ним. Сповiсти ж добру звiстку для вiруючих!

224. Нехай не будуть вашi клятви Аллахом завадою праведностi вашiй, богобоязливостi i тому, щоб встановлювали ви мир помiж людьми. Аллах — Всечуючий та Всезнаючий!

225. Аллах не каратиме вас за клятви без намiру. Але Вiн каратиме вас за те, що здобули собi серця вашi. Аллах — Прощаючий, Жалiсливий!

226. А якщо хто поклявся не наближатися до дружин, то нехай вичiкує чотири мiсяцi. Та якщо вiн передумає, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

227. Якщо ж [чоловiки] все ж вирiшать розлучитись, то Аллах — Всечуючий та Всезнаючий!

228. Розлученi жiнки повиннi очiкувати три терміни мiсячних. Не дозволено їм приховувати те, що Аллах створив у лонах їхнiх — якщо вони вiрують у Аллаха та в Останнiй День. Якщо ж чоловiки їхнi побажають примирення , то протягом цього часу вони мають право повернути їх. Вiдповiдно до звичаю ж iнки мають такi права, якi рiвнi правам на них самих, хоча чоловiки у дечому й вищi вiд них. Аллах — Великий, Мудрий!

229. Розлучення можливе два рази. Пiсля цього потрiбно або утримати дружину за звичаєм, або вiдпустити її з миром. Вам не дозволено привласнювати щось iз дарованого їй, хiба як обоє ви боїтесь, що не дотримаєтесь обмежень Аллаха. А якщо ви боїтесь, що вони не дотримаються обмежень Аллаха, то не буде їм грi ха, якщо вони вiдкуплять розлучення. Ось такими є обмеження Аллаха, тож не порушуйте їх! А тi, якi порушують обмеження Аллаха, ось вони i є нечестивцями!

230. Якщо все ж вiн розлучиться iз нею утретє, то не зможе одружитися з нею знову, поки вона не вийде замiж за когось i ншого. Якщо ж той чоловi к розлучиться з нею, то не буде дружинi та першому чоловiку грiха, коли вони повернуться одне до одного та матимуть намiр дотримуватись обмежень Аллаха. Ось такими є обмеження Аллаха. Вiн роз’яснює їх для розумних людей!

231. I коли ви розлучаєтесь iз дружинами i минає вiдведений для них час, то або утримуйте їх вiдповiдно до звичаю, або вiдпускайте їх вiдповiдно до звичаю. Не утримуйте їх, намагаючись зашкодити їм, зловживаючи. А хто зробить це, той буде несправедливим до самого себе. Не перетворюйте знамень Аллаха на жарт! I згадайте милiсть Аллаха до вас, а також те, що Вiн зiслав вам iз Писання та мудростi, щоб повчати вас. Тож бiйтесь Аллаха i знайте, що Аллах знає про кожну рiч!

232. I коли ви розлучаєтесь iз дружинами i минає вiдведений для них час, то не заважайте їм вийти замiж за їхнiх попереднiх чоловiкiв, якщо вони домовились мiж собою за звичаєм. Таким є повчання для того з вас, хто увiрував в Аллаха та в Останнiй День. Це — краще та чистiше для вас. Аллах знає, а ви не знаєте!

233. Матерi можуть годувати дiтей своїм молоком два повних роки, якщо вони бажають довести до кiнця це годування. Батько повинен забезпечувати матiр дитини харчуванням та одягом — вiдповiдно до звичаю. На жодну людину не покладається бiльше, нiж може витримати вона. Не можна завдавати шкоди матерi за її дитину, а також батьковi за дитину його. Такi ж обв’язки має й нащадок. А якщо батьки побажають вiдняти дитину [вiд грудей] за взаємною згодою та порадою, то не буде їм грiха. А якщо вони побажають найняти годувальниць для своїх дiтей, то не буде батькам грiха, якщо вони сплатять їм вiдповiдно до звичаю. Тож бiйтесь Аллаха i знайте, що Аллах бачить те, що ви робите!

234. Якщо хтось iз вас помре та й залишить пiсля себе дружин, то нехай чекають чотири мiсяцi i ще десять днiв. А коли мине визначений для них час, то не буде грiха, якщо вони зроблять те, що побажають — вiдповiдно до звичаю. Аллаху вiдомо те, що ви робите!

235. Не буде вам грiха, якщо ви натякнете цим жiнкам про заручини або ж приховаєте це в своїх душах. Та Аллах знає, що ви все одно будете згадувати про них. Але нiчого не обiцяйте їм потаємно, а кажiть їм лише належнi слова. I не намагайтесь узяти шлюб, поки не мине встановлений час. I знайте, що Аллах знає те, що в душах ваших, тож бережiться Його. I знайте, що Аллах — Прощаючий, Жалiсливий!

236. Не буде вам грiха, якщо ви розлучитесь iз дружинами, не торкнувшись їх та не встановивши належний їм вiдкуп. Але все одно дайте винагороду їм — багатий у мiру своїх можливостей, а бiдний — у мiру своїх, вiдповiдно до звичаю, так, як i належить зробити це праведним людям!

237. Якщо ж ви розлучилися iз ними ранiше того, як ви торкнулися їх, але пiсля того, як встановили належний їм вiдкуп, то вiддайте їм половину того, що й належить їм — хiба як вони вибачать вам це або вибачить той, у чиїх руках перебуває шлюбний договiр. А якщо ви вибачите, то це буде ближче до богобоязливостi. Не забувайте й про доброчеснiсть, яка повинна бути помiж вами. Воiстину, Аллах бачить те, що ви робите!

238. Звершуйте молитви належно i, особливо, середню молитву. Стiйте ж перед Аллахом смиренними!

239. А якщо боїтесь [ворога], то звершуйте молитву йдучи пiшки або й верхи. Коли ж опинитесь у безпецi, то згадуйте Аллаха так, як Вiн навчив вас того, чого ви й не знали ранiше.[24]

240. Якщо хтось iз вас помре та й залишить дружин пiсля себе, то перед цим вiн повинен заповiсти, щоб дружин тримали у їхнiх домiвках ще рiк i не виганяли. Якщо ж вони пiдуть самi та зроблять, вiдповiдно до звичаю, те, що побажають, то не буде вам грiха за все це. Аллах — Великий, Мудрий!

241. Розлучених дружин слiд належно забезпечувати — так, якi належить це богобоязливим людям!

242. Ось так Аллах пояснює вам Свої знамення — можливо, ви зрозумiєте!

243. Невже ж ти не бачив тих, якi боялися смертi та й полишили домiвки свої, хоча їх були тисячi? Тож Аллах сказав їм: «Помрiть!», а потiм оживив. Воiстину, Аллах — Володар великої ласки для людей, проте бiльшiсть людей є невдячними!

244. Борiться ж на шляху Аллаха i знайте, що Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

245. Якщо хтось дасть Аллаху добру позику, то Вiн збiльшить її у багато разiв. Аллах утримує та щедро надiляє i до Нього повернетесь ви!

246. Чи ти не знаєш про старшину синiв Iсраїла пiсля Муси? Вони сказали пророку своєму: «Постав над нами царя — для того, щоб Ми боролися на шляху Аллаха!» Вiдповiв той: «А чи не буде так, що боротьбу зроблять вашим обов’язком, але ви не станете до боротьби?» Тi сказали: «А чого б нам не боротися на шляху Аллаха, коли вигнали нас iз домiвок наших та розлучили iз дiтьми нашими?» I ось, коли боротьбу встановили їхнiм обов’язком, усi вони вiдвернулися, окрiм небагатьох. Та Аллах знає нечестивцiв!

247. Їхнiй пророк сказав їм: «Воiстину, Аллах поставив вашим царем Талута!» Тi вiдповiли: «Як же може бути у нього влада над нами, якщо ми маємо на це бiльше права, нiж вiн — адже немає у нього належного статку?!» Пророк сказав: «Воiстину, Аллах вiддав йому перевагу перед вами, i дарував йому велич у знаннях та у тiлi! I Аллах дарує владу вiд Себе тому, кому побажає! Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!»[25]

248. Їхнiй пророк сказав їм: «Воiстину, знаменням його влади буде те, що з’явиться вам скриня, де буде спокiй вiд Господа вашого. I буде там те, що лишив рiд Муси та рiд Гаруна. Нестимуть її ангели! Ось це i буде знаменням для вас, якщо ви є вiруючими!»

249. I коли вийшов Талут разом iз вiйськом своїм, то сказав: «Воiстину, Аллах буде випробовувати вас рiкою. I хто питиме iз неї, той не буде зi мною, але хто не спробує її, той буде зi мною. I також буде зi мною той, хто зачерпне води не бiльше, нiж буде у долонi руки його». Але вони налилися iз неї води, окрiм небагатьох. I коли вiн i тi, якi увiрували разом iз ним, перетнули її, то сказали: «Не здолаємо ми сьогоднi Джалута i його вiйськ!» Але тi, якi були переконанi, що вони неодмiнно зустрiнуться з Аллахом, сказали: «Скiльки, з дозволу Аллаха, нечисленних загонiв перемагало загони численнi!» Аллах — iз терпеливими!

250. I коли вони з’явилися перед Джалутом та його вiйськами, то сказали: «Господи наш! Зiшли терпiння для нас i стверди поступ наш! Допоможи нам проти люду невiруючого!»[26]

251. I з дозволу Аллаха вони розбили їх! Давуд вбив Джалута, i Аллах дарував йому владу та мудрiсть, i навчив його тому, чому побажав. Якби Аллах не стримував одних людей iншими, то на землi ширилося б нечестя. Та Аллах — Володар великої ласки для свiтiв!

252. Такими є знамення Аллаха. Ми виголошуємо їх тобi в iстинi. Воiстину, ти — один iз посланцiв!

253. Такими є посланцi. Одним iз них Ми вiддали перевагу над iншими. Є серед них такi, з якими говорив Аллах, а деяких Вiн пiднiс на [вищi] щаблi. I Ми дарували яснi знамення Ici, сину Мар’ям, i Ми пiдтримали його Святим Духом. Якби Аллах побажав, то тi, що жили пiсля них, не вели би мiж собою боротьби пiсля того, як прийшли до них яснi знамення. Але вони розiйшлися мiж собою i частина iз них увiрувала, а частина не увiрувала. Та якби побажав Аллах, вони не вели б мiж собою боротьби. Але Аллах робить те, що побажає.

254. О ви, якi увiрували! Жертвуйте з того, чим Ми надiлили вас, поки не прийде День, коли не буде нi торгiвлi, нi дружби, нi заступництва. Невiруючi ж є нечестивцями!

255. Аллах! Немає бога, крiм Нього — Живого, Сущого! Не торкається Його нi дрiмота, нi сон. Йому належать те, що на небесах, i те, що на землi. Хто ж заступиться перед Ним без Його дозволу? Вiн знає те, що попереду них i те, що позаду них. Вони ж не осягають зi знання Його нiчого, крiм того, що побажає Вiн. Престол Його охоплює небеса i землю, а збереження їх не втомлює Його. I Вiн — Всевишнiй, Великий!

256. Немає примусу до релiгiї. Вже розрiзнено прямий шлях та оману! Хто не вiрує у тагута, той вже вхопив надiйну основу, яка не зламається! Аллах — Всечуючий та Всезнаючий![27]

257. Аллах — Покровитель тих, якi увiрували. Вiн виводить їх iз темряви до свiтла. А покровителi тих, якi не увiрували — тагути. Вони ведуть їх вiд свiтла до темряви. Тож вони є жителями вогню i будуть вони там довiку!

258. Чи ж ти не знаєш того, який сперечався з Iбрагiмом вiдносно Господа його, бо дарував Аллах такому владу? Сказав Iбрагiм: «Господь мiй — Той, Хто дарує життя та смерть!» А той вiдповiв: «Я дарую життя та смерть!» Тодi Iбрагiм сказав: «Воiстину, Аллах пiдiймає сонце зi сходу. А ти пiдiйми його iз заходу!» I знiтився той, який не вiрив! Аллах не веде прямим шляхом людей нечестивих!

259. Або того, хто проходив над селищем, яке було зруйноване до пiдвалин своїх. Вiн сказав: «Як же Аллах оживить це все пiсля смертi?» Тодi Аллах зробив його самого мертвим на сто рокiв, а потiм оживив i сказав: «Скiльки ж ти там був?» Той вiдповiв: «Я був там день або частину дня!» Аллах сказав: «Нi! Ти був там сто рокiв! Поглянь на свою їжу та питво — вони не зазнали змiн. Але поглянь на свого вiслюка! Ми неодмiнно зробимо тебе знаменням для людей. Тож поглянь на кiстки — як Ми зберемо, а потiм вкриємо м’ясом їх!» Коли стало це зрозумiло йому, вiн сказав: «Я знаю, що Аллах спроможний на кожну рiч!»

260. I ось сказав Iбрагiм: «Господи! Покажи менi, як Ти даруєш життя померлим!» Той сказав: «Хiба ж ти ще не увiрував?» Вiн вiдповiв: «Так, але ж треба заспокоїти своє серце!» Сказав Аллах: «Вiзьми чотирьох птахiв, зарiж їх, а потiм вiзьми та поклади на кожнiй горi частинку iз них. Пiсля цього поклич їх — i вони з’являться перед тобою, поспiшаючи! Знай, що Аллах — Великий, Мудрий!»

261. Прикладом тих, якi жертвують майно своє на шляху Аллаха, є зернина, з якої виросло сiм колоскiв, а у кожному колоску — сто зернин. Аллах дає бiльше тому, кому побажає. Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!

262. Тi, якi жертвують на шляху Аллаха i не супроводжують те, що пожертвували докором та образою, матимуть у Господа свого винагороду! Немає страху їм, i не будуть засмученi вони!

263. Добре слово i прощення кращi за милостиню, яка супроводжується образою. Аллах — Багатий, Жалiсливий!

264. О ви, якi увiрували! Не зiпсуйте милостинi вашої докором та образою, наче той, хто витратив якесь майно на жертву задля того, щоб побачили це люди. Адже вiн не увiрував у Аллаха та Останнiй День. Його прикладом є слизька скеля, вкрита землею. Та ось змочив її дощ, i лишилася скеля та чистою. Немає у них жодної сили над тим, що отримали вони! Аллах не веде прямим шляхом невiруючих людей!

265. Прикладом тих, якi витрачають своє майно, прагнучи до вдоволення Аллаха та переконуючи самих себе, є сад на пагорбi. Якщо зросить його дощ, то вдвiчi примножаться його плоди. А якщо не зросить його дощ, то зросить хоча б мряка. Аллах бачить те, що робите ви!

266. Невже хтось iз вас хоче — якщо буде у нього сад iз пальмами та виноградником, де будуть текти рiки й будуть рiзнi плоди — щоб торкнулася його старiсть, тодi як дiти ще будуть слабкими, а сам сад вразить вихор, у якому цей сад i згорить? Ось так Аллах пояснює вам знамення — можливо, замислитеся ви!

267. О ви, якi увiрували! Жертвуйте тi блага, якi отримали ви, а також те, що Ми проростили для вас iз землi. Але не бажайте давати у жертву погане —те, що ви й самi не узяли б, окрiм як заплющивши очi. I знайте, що Аллах — Багатий, Хвалимий!

268. Шайтан лякає вас бiднiстю й закликає вас до розпусти, а Аллах обiцяє вам прощення та ласку Свою. Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!

269. Аллах дарує мудрiсть, кому побажає, а кому дарована мудрiсть, тому дароване велике благо! Але згадують це лише обдарованi розумом.

270. Що б ви не витратили як милостиню, або яку обiцянку ви не дали б, то, воiстину, Аллах знає про це. Але нечестивим не буде помiчникiв!

271. Якщо ви даєте милостиню вiдкрито, то є добром вона. А якщо ви приховуєте її та даєте нужденним, то це краще для вас. Аллах пробачить вам деякi злi вчинки вашi, та Аллаху вiдомо те, що ви робите.

272. Не твiй це обов’язок вести їх прямим шляхом. Це Аллах веде прямим шляхом того, кого побажає! А те добро, яке жертвуєте ви — це ж для вас самих. Жертвуєте ви це, лише прагнучи до лику Аллаха. А за те, що витрачаєте ви, вiдплатять сповна вам i не вчинять iз вами несправедливо!

273. Це — для нужденних, якi затрималися на шляху Аллаха, або й не можуть пересуватися землею. Невiглас вважає їх багатими через скромнiсть їхню. Але ти впiзнаєш їх за ознаками їхнiми: вони не вимагають у людей милостi iз настирливiстю. А про те, що жертвуєте ви зi свого добра, Аллах знає!

274. Тi, якi витрачають як милостиню своє майно вдень i вночi, потаємно та вiдкрито, матимуть винагороду у Господа їхнього. Немає страху для них, i не будуть засмученi вони!

275. А тi, якi пожирають лихву, воскреснуть лише так, як тi, кого своїм дотиком вразив шайтан. Це так, адже вони казали: «Торгiвля схожа на лихварство!» Та Аллах дозволив торгiвлю, але заборонив лихварство. А якщо хтось пiсля того, як прийшло до нього повчання вiд Господа, припинить займатися цим, то буде прощено йому те, що вже минуло, i справа його належить Аллаху! А якщо хто знову почне займатися цим, то житлом таких буде вогонь. I будуть вони там довiку!

276. Аллах знищує лихварство i примножує милостиню. Аллах не любить кожного невiруючого та грiшника!

277. Воiстину, тi, якi увiрували, творили добрi справи, звершували молитву i давали закят, матимуть винагороду у Господа їхнього. Немає страху їм, i не будуть засмученi вони!

278. О ви, якi увiрували! Бiйтесь Аллаха i вiдмовтесь вiд того, що належить вам як лихва — якщо вiруючi ви!

279. Якщо ж ви не зробите цього, то ви будете ворогами Аллаху та Посланцю Його. А якщо зробите, то матимете свiй перший статок. Не вчиняйте несправедливо i тодi не вчинять несправедливостi з вами.

280. Якщо [боржник] буде у важкому становищi, то почекайте, доки його становище не полегшиться. А якщо ви простите йому це, зробивши милостинею, то це буде краще для вас, якби лише знали ви!

281. Бiйтесь того Дня, коли повернетеся ви до Аллаха. Вiддадуть кожнiй душi сповна за те, що вона собi здобула. I не вчинять iз вами несправедливо!

282. О ви, хто увiрував! Якщо укладаєте договiр боргу на певний строк, то записуйте це. I нехай писар записує це справедливо. Нехай не вiдмовляється записати його так, як навчив Аллах. Нехай пише, а той, хто отримує позику, нехай диктує йому, i нехай боїться Аллаха та не применшує там нiчого. А якщо той, хто бере в борг, нерозумний або кволий чи не може диктувати, то нехай диктує його опiкун. Покличте двох свiдкiв iз ваших чоловiкiв. А якщо не буде двох чоловiкiв, то нехай буде один чоловiк i двi жiнки, яких ви згоднi взяти за свiдкiв. Якщо перша помилиться, то друга нагадає їй. Нехай свiдки не вiдмовляються, коли їх запрошують. I не нехтуйте записувати угоду — малу чи велику — iз зазначенням її термiну. Так буде справедливiше перед Аллахом, надiйнiше для свiдчення та краще для уникнення сумнiвiв. Однак, коли це буде торгiвля з розрахунком готiвкою на мiсцi, то не буде вам грiха, якщо не запишете цього . Але кличте свiдк iв, коли укладаєте мiж собою торговельн i угоди. Не можна кривдити нi писаря, нi свiдка. А якщо зробите так , то буде вам грiх! I бiйтесь Аллаха — Вiн навчає вас! Аллах знає про кожну рiч!

283. А якщо ви опинитесь у дорозi та не знайдете писаря, то берiть заставу, яку можна взяти до рук. I якщо один iз вас довiряє i ншому, то нехай той, кому щось довiрено, поверне довiрене йому , i нехай боїться Аллаха, Господа свого. Не приховуйте свiдчення , а хто приховує його, той у своєму серцi є грiшником. Аллах знає про те, що ви робите!

284. Аллаху належить те, що на небесах i на землi. Покажете ви те, що у душах ваших, чи приховаєте його — Аллах вiдплатить вам. Вiн дарує прощення, кому побажає, i карає, кого побажає. Аллах спроможний на кожну рiч!

285. Посланець увiрував у те, що зiслано йому вiд Господа його, а разом iз ним — вiруючi. Усi увiрували в Аллаха, в ангелiв Його, у книги Його, у посланцiв Його: «Ми не проводимо межi мiж посланцями». Вони говорять : «Слухаємо та пiдкоряємось! Даруй нам прощення, Господи наш, i до Тебе — повернення!»

286. Аллах не вимагає вiд людини понад можливостi її. За неї те, що здобула собi вона, i проти неї теж те, що здобула собi вона. « Господи наш! Не карай нас за те, що забули ми, або в чому помилилися! Господи наш! Не покладай на нас тягаря, який поклав Ти на тих, якi жили ранiше за нас. I не покладай на нас того, на що не вистачить сил. Вибач нам, прости нас i змилуйся над нами! Ти — Захисник наш, тож допоможи нам проти невiруючих людей!»

[2] 29 сур Преславного Корану починаються iз цих загадкових арабських лiтер, якi вказують на «незрiвняннiсть» (iджаз) Божого слова. Оскiльки араби за часiв зiслання Корану вирiзнялися красномовством, початок цiєї та iнших сур ще раз доводить дивовижнiсть Тексту.

[3] Маються на увазi лицемiри.

[4] «Ви були мертвими»: Господь створив людину живою iстотою, а потiм, пiсля смертi, знову воскресить задля вiдплати.

[5] Закят — обрядова милостиня, яку дають для нужденних.

[6] Сабеї — послідовники сабеїзму, давньої близькосхідної релігії, яка вирізняється астральними культами. У тафсірах згадується й той факт, що серед деяких сабеїв побутувала ідея єдинобожжя.

[7] Пiд грiхом тут мається на увазi багатобожжя.

[8] «Святим Духом» Коран називає ангела Джiбрiла.

[9] Див. також 46 аят iз сури «Жiнки».

[10] Iмам — той, хто очолює молитву; у ширшому значеннi — вождь, голова, керiвник.

[11] Дiм — мається на увазi Ка’ба (Кааба).

[12] Муслiмун («покiрнi», «вiдданi» — мусульмани) тут має значення «вiруючi», «сповiдники iстинної релiгiї єдинобожжя» (згiдно з тлумаченнями аль-Багаввi та ат-Табарi).

[13] Ханiф (досл. «той, хто схиляється до чогось») тут означає прихильника iстинного єдинобожжя.

[14] Як свiдчить iбн Касiр, посилаючись на iбн Аббаса, а також iншi тлумачi, пiд «фарбою від Аллаха» (сiбгата Ллаг) мається на увазi «релiгiя від Аллаха». Див. також 30 аят сури «Ромеї», де мова йде про фiтра – вроджену схильнiсть до єдинобожжя.

[15] Кибла — напрям молитви. Спочатку мусульмани поверталися обличчям до Єрусалиму (Байт аль-Макдiс), а потiм, з другого року гiджри, вони почали молитися у бiк Мекки.

[16] «Заборонена Мечеть» (аль-Масджiд аль-Харам) — мекканський храм, де знаходиться Кааба.

[17] Хаддж — паломництво до Мекки. Умра — мале паломництво, яке включає у себе лише частину обрядiв хадджу. Ас-Сафа та аль-Марва — пагорби у Меццi, мiж якими прочани здiйснюють т.зв. саи — «бiг».

[18] «Кров»: див. також 145 аят сури «Худоба».

[19] Іттікаф (від іттікафа — «постійно бути [десь]», «цілком віддаватися [чомусь]» — «Тривале перебування у мечеті задля поклоніння Аллаху. Іттікаф неможливий поза межами мечеті» (аль-Багавві).

[20] За часiв невiгластва люди, якi здiйснювали паломництво до Кааби, поверталися до своїх будинкiв через заднi дверi. Цей звичай був пов’язаний iз уявленням про те, що прочанин став очищеним, а тому вiн не може входити через «неочищений» звичайний вхiд.

[21] «Шукати ласки Господа вашого»: займатися торгiвлею. Арафат — пагорб бiля Мекки. З цього мiсця починається здiйснення хадджу. «Заборонене мiсце» — пагорб Мудзалiфа, де прочани читають спецiальну молитву.

[22] «Будьте покiрнi Аллаху в усьому»: як свiдчить ат-Табарi, йдеться про необхiднiсть дотримання усiх вимог iсламу.

[23] Див. остаточну заборону на вживання вина й азартнi iгри у дев’яностому аятi сури «Трапеза».

[24] «Згадуйте Аллаха»: звершуйте молитву.

[25] Талут — Саул.

[26] Джалут — Голiаф.

[27] Тагут — «усе, чому поклоняються замiсть Аллаха» (iбн Касiр).

СУРА 3. AЛЬ-ІМРАН

(РОДИНА ІМРАНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.

2. Аллах! Немає бога, крiм Нього — Живого, Сущого!

3. Вiн зiслав тобi Писання в iстинi, яке пiдтверджує те, що було ранiше; i Вiн зiслав Таурат i Iнджiль

4. як прямий шлях людям! I зiслав Вiн Розрiзнення! Воiстину, на тих, якi не вiрують у знамення Аллаха, чекає жорстока кара! Аллах — Великий, Володар вiдплати!

5. Воiстину, вiд Аллаха не приховається жодна рiч — нi на землi, нi на небi!

6. Вiн — Той, Хто ще в зародку дарує вам образ ваш, такий, який побажає. Немає бога, крiм Нього, а Вiн — Великий, Мудрий!

7. Вiн — Той, Хто зiслав тобi Писання. Є в ньому аяти, якi викладенi зрозумiло, вони — матiр Писання. А iншi мають багато значень. Тож тi, чиї серця вiдхилилися убiк, йдуть за багатозначним, прагнучи смути i прагнучи тлумачення їхнього. Але тлумачення їхнього не знає нiхто, окрiм Аллаха. I вкорiненi у знання говорять: «Ми вiримо в це. Усе воно – вiд Господа нашого!» Але ж пам’ятають це лише обдарованi розумом!

8. «Господи наш! Не вiдхиляй серця пiсля того, як Ти вказав їм прямий шлях. I даруй нам вiд Себе милiсть, воiстину, Ти — Даруючий!

9. Господи наш! Воiстину, Ти збереш людей у той День, в якому немає сумнiву!» Воiстину, Аллах не порушує обiцянки!

10. Воiстину, нi майно, нi дiти нiчим не допоможуть перед Аллахом тим, якi не увiрували, i такi будуть паливом для вогню!

11. Так вчиняв рiд Фiрауна i тi, якi жили ранiше за них. Вони вiдкинули Нашi знамення, i Аллах скарав їх за їхнi грiхи. Аллах суворий у покараннi!

12. Скажи ж тим, якi не вiрують: «Вас подолають i зберуть у геєнi!» Мерзотний же це притулок!

13. Знаменням для вас було зiткнення мiж двома загонами. Один загiн боровся на шляху Аллаха, а iнший складався з невiруючих. Першi бачили на власнi очi, що тi у два рази переважають їх числом. Та Аллах дарує допомогу Свою, кому побажає! Воiстину, в цьому — приклад для тих, хто здатен бачити![28]

14. Людям видається прекрасною любов до задоволень, якi приносять жiнки, сини, накопиченi кiнтари золота i срiбла, добiрнi конi, худоба та посiви. Такою є тимчасова насолода земного життя, тодi як у Аллаха — краще мiсце для повернення![29]

15. Скажи: «Чи розповiсти вам про те, що краще вiд цього? Для тих, якi богобоязливi, у Господа їхнього є сади, де течуть рiки, i де вони будуть довiку, а з ними — пречистi дружини i благоволiння вiд Аллаха!» А Аллах бачить рабiв,

16. якi говорять: «Господи наш! Воiстину, ми увiрували! Прости ж нам грiхи нашi, i врятуй нас вiд кари вогняної»,

17. терпеливi, правдивi, смиреннi, якi дають милостиню та просять перед свiтанком прощення!

18. Засвiдчив Аллах, що немає бога, крiм Нього; [засвiдчили] ангели й обдарованi знанням. Вiн пiдтримує справедливiсть, немає бога, крiм Нього, i Вiн — Великий, Мудрий!

19. Воiстину, релiгiя перед Аллахом — iслам! Тi, кому дано Писання, розiйшлися помiж собою через взаємну ненависть лише пiсля того, як до них прийшло знання. А якщо хто не вiрує у знамення Аллаха, то, воiстину, Аллах — швидкий у вiдплатi!

20. Якщо ж вони почнуть сперечатися з тобою , то скажи: «Я пiдкорив себе Аллаху разом iз тими, хто пiшов за мною!» I скажи тим, яким дано Писання, а також неписьменним: « Чи не пiдкоритеся й ви?» I якщо вони пiдкоряться, то пi дуть шляхом прямим. А якщо вiдвернуться, то ти вiдповiдаєш лише за те, щоб передати їм це. Аллах бачить рабiв,[30]

21. якi не вiрують у знамення Аллаха та вбивають пророкiв без права на те, i вбивають тих людей, якi закликають до справедливостi. Тож сповiсти їм добру звiстку про болiсну кару!

22. Це тi, чиї вчинки будуть марними як у життi нинiшньому, так i в життi наступному. I не буде таким помiчникiв!

23. Невже ти не бачив, як тих, кому була дана частина Писання , закликають до Писання Аллаха, щоб судити помiж ними, а дехто з них погордо вiдвертається?

24. Це так, адже вони говорять: «Вогонь не торкнеться нас, хiба як на лiченi днi!» Їх спокусило у їхнiй релiгiї те, що вони вигадували!

25. А як же буде тодi, коли Ми зберемо їх у День, в якому немає сумнiву, i коли вiддадуть кожнiй душi сповна за те, що отримала вона? I не вчинять iз ними несправедливо!

26. Скажи: «О Аллах! Володар царства! Ти даруєш владу, кому побажаєш, i позбавляєш влади, кого побажаєш! Ти звеличуєш, кого побажаєш, i принижуєш, кого побажаєш! У Твоїй руцi благо. Воiстину, Ти над кожною рiччю — Могутнiй!

27. Ти збiльшуєш нiч через день, а день — через нiч. I Ти виводиш живе iз мертвого, i виводиш мертве iз живого. Ти надiляєш, кого побажаєш – без вiдплати за це!»

28. Нехай вiруючi не беруть собi за наближених невiруючих — замiсть iнших вiруючих. А хто робить це, той не має нiякого вiдношення до [релiгiї] Аллаха, хiба як ви справдi боїтесь їх. Аллах застерiгає вас вiд Самого Себе, i до Аллаха — повернення!

29. Скажи: «Чи ви приховаєте те, що у серцях ваших, чи вiдкриєте — Аллах все одно знатиме це. Вiн знає те, що на небесах i те, що на землi. Адже Аллах спроможний на кожну рiч!»

30. У той День перед кожною душею постане добро, яке вчинила вона, а також вчинене нею зло, i вона побажає великої вiдстанi мiж собою i ним. Аллах застерiгає вас вiд Самого Себе, i Вiн — Ласкавий до рабiв.

31. Скажи: «Якщо ви любите Аллаха, то йдiть за мною, i Аллах любитиме вас та простить вам грiхи вашi». Аллах — Прощаючий, Милосердний!

32. Скажи: «Корiться Аллаху та Посланцю!» Та якщо вони вiдвернуться, то Аллах не любить невiруючих!

33. Воiстину, Аллах обрав Адама, Нуха, рiд Iбрагiма та рiд Iмрана перед жителями свiтiв.

34. Однi з них були нащадками iнших. Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

35. I ось сказала жiнка з роду Iмрана: «Господи! Я дала обiтницю присвятити Тобi те, що знаходиться в утробi моїй! Тож прийми вiд мене, бо, воiстину, Ти — Всечуючий, Всезнаючий!»

36. I коли вона народила, то сказала: «Господи! Я народила дiвчинку!» Та Аллах краще знав, кого вона народила, бо хлопчик — не те, що дiвчинка. «Я назву її Мар’ям, i я шукаю у Тебе захисту для неї та її нащадкiв вiд каменованого шайтана!»[31]

37. Аллах прийняв [дитину] якнайкраще, найкращим чином зростив її та доручив її Закарiї. Кожного разу, коли Закарiя входив у святилище, де була жiнка, знаходив бiля неї їжу. А коли вiн запитав: «О, Мар’ям! Звiдки це у тебе?», то вона сказала: «Це — вiд Аллаха! Воiстину, Аллах надiляє, кого побажає — без вiдплати за це!»

38. Тодi Закарiя закликав до Господа свого: «Господи! Даруй менi вiд Себе нащадкiв прекрасних, воiстину, Ти слухаєш заклики до Тебе!»

39. I ось, коли звершував вiн молитву в святилищi, звернулися до нього ангели: «Аллах дарує тобi добру звiстку про Ях’ю, який пiдтвердить слово вiд Аллаха, буде попереду iнших, буде стриманим та буде пророком з-посеред праведникiв!»

40. Сказав той: «Господи! Як же може бути у мене хлопчик, коли я вже досягнув старостi, а дружина моя безплiдна?» Сказав [ангел]: «Так буде, бо Аллах вчиняє так, як побажає!»

41. Закарiя сказав: «Господи, даруй менi знамення!» Сказав Господь: «Знаменням буде тобi те, що ти не розмовлятимеш iз людьми три днi, окрiм як лише знаками! Згадуй же Господа свого часто, i прославляй Його ранком i вечором!»

42. I сказали ангели: «О Мар’ям! Воiстину, Аллах обрав тебе i зробив пречистою. Вiн обрав тебе перед жiнками усiх свiтiв!

43. О Мар’ям! Будь смиренною перед Господом своїм, впади до землi та вклоняйся разом iз тими, хто кланяється!»

44. Це — звiстки iз потаємного, яке Ми вiдкриваємо тобi. Ти не був серед тих, хто кидав свої тростини для письма — кому б це доручити Мар’ям? I ти не був серед них, коли вони сперечалися!

45. I сказали ангели: «О Мар’ям! Воiстину, Аллах сповiщає тобi добру звiстку про слово вiд Нього! Iм’я йому — Iса Месiя, син Мар’ям. Вiн буде пошанований у життi нинiшньому та в життi наступному i буде вiн одним iз наближених!

46. Вiн говоритиме iз людьми ще в колисцi та в дорослому вiцi. Буде вiн одним iз праведникiв!»

47. Вона сказала: «Господи! Як може бути у мене дитина, якщо жоден чоловiк не торкався мене?» Сказав [ангел]: «Так станеться, бо Аллах вчиняє так, як побажає!» Коли вирiшує Вiн щось, то лише говорить: «Будь!» — i воно постає.

48. Вiн навчить його Писання, мудростi, Таурата й Iнджiля[32]

49. i зробить посланцем до синiв Iсраїла: «Я прийшов до вас зi знаменням вiд Господа вашого. Я вилiплю вам iз глини подобу птаха, дмухну на неї, i вона, з дозволу Аллаха, стане птахом. Я зцiлю слiпонародженого i прокаженого, i я воскрешу померлого — з дозволу Аллаха! Я розповiм вам про те, що ви їсте, та що вiдкладаєте про запас у будинках своїх. Воiстину, у цьому буде знамення для вас, якщо ви є вiруючими!

50. Я буду пiдтверджувати те, що було до мене в Тауратi. Я дозволю вам частину того, що заборонено вам. Я прийшов до вас зi знаменням вiд Господа вашого! Тож бiйтесь Аллаха i корiться менi!

51. Воiстину, Аллах — мiй Господь i ваш Господь. Поклоняйтесь же Йому! Це i є прямий шлях!»

52. I коли Iса вiдчув їхнє невiр’я, то вiн запитав: «Хто мої помiчники на шляху до Аллаха?» Вiдповiли апостоли: «Ми — пом iчники Аллаха! Ми увiрували в Аллаха! Засвiдчи ж те, що ми — вiдданi Йому!

53. Господи наш! Ми увiрували в те, що Ти зiслав. Ми йдемо за посланцем, тож запиши нас разом iз тими, якi свiдчать!»

54. [Невiруючi] хитрували, але й Аллах хитрував! Аллах — найкращий iз хитрунiв!

55. Ось Аллах сказав: «О Iса! Я упокою тебе i пiднесу тебе до Себе, i Я очищу тебе вiд тих, якi не увiрували. I Я дам можливiсть тим, якi пiшли за тобою, мати перевагу над тими, якi не увiрували — аж до Дня Воскресiння. А потiм до Мене повернетесь ви! I Я розсуджу мiж вами те, про що ви сперечаєтесь!

56. А тих, якi не вiрували, то Я скараю жорстокою карою, як у життi земному, так i в життi наступному. I не буде у них помiчникiв!

57. А тим, якi увiрували та чинили добрi справи, вiдплатять повною винагородою! Аллах не любить нечестивцiв!»

58. Ось так Ми виголошуємо тобi знамення та премудру згадку.

59. Воiстину, Iса перед Аллахом схожий на Адама — Вiн створив його з праху, а потiм сказав тому: «Будь!» — i вiн є.

60. Iстина — вiд Господа твого. Тож не будь серед тих, якi сумнiваються.

61. А якщо хто почне сперечатися з тобою пiсля того, як до тебе прийшло знання, то скажи: «Покличмо ж наших i ваших синiв, наших i ваших дружин, нас самих i вас самих, помолiмося, та й накличемо прокляття Аллаха на брехунiв!»

62. Воiстину, ця розповiдь є правдивою. I немає бога, крiм Аллаха i, воiстину, Вiн — Великий, Мудрий!

63. А якщо вони вiдвернуться, то, воiстину, Аллах знає тих, якi чинять безчестя!

64. Скажи: «О люди Писання! Прийдiмо ж до єдиного слова мiж нами i мiж вами — що ми не будемо поклонятися нiкому, окрiм Аллаха, i не будемо нiкого додавати Йому як рiвного, i не будемо вважати за Господа когось iншого з нас чи з вас, а тiльки Аллаха!» А якщо вони вiдвернуться, то скажи: «Засвiдчiть же, що ми — вiдданi Йому!»

65. О люди Писання! Чому ви сперечаєтесь про Iбрагiма, адже Таурат та Iнджiль були зiсланi лише пiсля нього? Невже ви не розумiєте?

66. Ви сперечалися про те, що було вам вiдомо. А чому ж зараз ви не сперечаєтесь про те, що вам не вiдомо? Аллах знає, а ви не знаєте!

67. Iбрагiм не був нi юдеєм, нi християнином, але вiн був ханiфом, вiдданим! Вiн не був багатобожником!

68. Воiстину, найближчi з людей до Iбрагiма тi, якi пiшли за ним, а також цей Пророк i тi, якi увiрували! Аллах — Покровитель вiруючих!

69. Частина з людей Писання хоче, щоб вас ввели в оману. Але ж заблукають лише вони самi, хоча й не вiдчувають цього!

70. О люди Писання! Чому ви не вiруєте у знамення Аллаха? I ви ж самi є свiдками цьому!

71. О люди Писання! Чому ви одягаєте iстину в неправду та приховуєте iстину? Адже ви знаєте її!

72. I сказала частина людей Писання: «Вiруйте на початку дня в те, що зiслано вiруючим, а наприкiнцi дня не вiруйте в це; можливо, повернуться вони!

73. Не вiрте нiкому, окрiм того, хто йде за вашою релiгiєю!» Скажи: «Воiстину, прямий шлях — це прямий шлях вiд Аллаха!» [Сказали вони]: «I щоб нiхто не отримав того, що отримали ви, i щоб нiхто не сперечався з вами перед Господом вашим!» Скажи: «Воiстину, ласка — в руцi Аллаха! Вiн дарує її, кому побажає!» I Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий![33]

74. Обирає Вiн для милостi Своєї, кого побажає! Аллах — Володар великої ласки!

75. Серед людей Писання є такi, якi, якщо ти довiриш їм кiнтар, повернуть тобi його; але є й такi, якi, якщо ти довiриш їм дiнар, не повернуть тобi й цього — хiба як ти станеш над ними. Це так, адже вони говорять: «Не буде нам грiха через цих неписьменних!» I вони зводять на Аллаха наговiр, i знають вони!

76. Та ж нi! Якщо хто виконує свiй завiт iз Ним та боїться Аллаха, то Аллах любить богобоязливих!

77. Воiстину, тi якi продають завiт Аллаха та свою вiру за мiзерну цiну, не матимуть частки в наступному життi. У День Воскресiння Аллах не говоритиме з ними, не погляне на них i не очистить їх. Чекає на них болiсна кара!

78. I серед них є такi, якi своїми язиками спотворюють Писання, щоб ви сприйняли за Писання те, чого насправдi у Писаннi немає. I вони говорять: «Це –вiд Аллаха», а насправдi воно не вiд Аллаха! I вони зводять на Аллаха наговiр, i знають вони!

79. Не достойно людинi, якiй Аллах дав Писання, мудрiсть та пророцтво, говорити людям: «Будьте рабами мені, а не Аллаху!» Навпаки, будьте провiдниками знань, адже ви навчаєте Писання i вивчаєте його.

80. I не слiд цiй людинi також закликати до того, щоб ангела чи пророка визнавали Господом. Невже вона закликатиме вас до невiр’я пiсля того, як ви стали вiдданими Аллаху?

81. Аллах узяв завiт iз пророками: «Ось те, що Я дарую вам iз Писання та мудростi! Потiм прийде до вас посланець, який пiдтвердить те, що буде у вас. Вам слiд увiрувати в нього та допомагати йому!» I Вiн запитав: «Чи погоджуєтесь ви iз цим i чи вiзьмете це на себе?» Тi вiдповiли: «Погоджуємось!» Сказав Вiн: «Будьте ж свiдками цьому i Я буду свiдком разом iз вами!

82. А якщо хто пiсля цього вiдвернеться, тi — нечестивцi!»

83. Невже вони прагнуть iншої релiгiї, а не релiгiї Аллаха? Йому пiдкорилися усi, хто на небесах i на землi — як добровiльно, так i примусово. I до Нього повернуться вони!

84. Скажи: «Ми увiрували в Аллаха i в те, що зiслано нам, i що зiслано Iбрагiму, Iсмаїлу, Iсхаку, Якубу та колiнам; у те, що даровано Мусi, Ici та пророкам вiд Господа їхнього. Ми не проводимо межi мiж ними, i ми — вiдданi Йому!»

85. Хто шукає iншої релiгiї замiсть iсламу, вiд того не буде прийнято, а в наступному життi вiн буде серед тих, хто втратив усе!

86. Як же Аллах вкаже прямий шлях тим людям, якi мали вiру, свiдчили про те, що Посланець є правдивим, i до яких прийшли яснi знамення — i пiсля всього цього стали невiруючими? Аллах не веде прямим шляхом людей несправедливих.

87. Їхня винагорода — прокляття Аллаха, ангелiв та всiх людей!

88. Вони будуть там довiку. Не полегшать їм кару їхню i не буде вiдстрочки їм,

89. окрiм тих, якi потiм розкаялись i виправили скоєне ними. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

90. Воiстину, вiд тих, якi стали невiруючими пiсля того, як мали вiру, а потiм ще й збiльшили своє безвiр’я, не буде прийнято їхнє каяття. Саме вони блукають в оманi!

91. Воiстину, вiд тих, якi не вiрували та померли невiруючими — не буде прийнято вiд них золота навiть розмiром iз землю, кщо хтось спробує вiдкупитися ним! На них чекає болiсна кара, i не буде для них помiчникiв!

92. Ви не досягнете благочестя, поки не будете жертвувати те, що дороге вам. I що б ви не пожертвували, воiстину, Аллах знає про це!

93. Будьяка їжа була дозволена синам Iсраїла перед зiсланням Таурату, окрiм тiєї, яку Iсраїл заборонив сам собi. Скажи: «Принесiть же Таурат i прочитайте це, якщо ви правдивi!»

94. А якщо хто пiсля цього зводить наговiр на Аллаха, то саме вони є несправедливими!

95. Скажи: «Правдивим є Аллах! Йдiть же за релiгiєю Iбрагiмаханiфа, а вiн не був багатобожником!»

96. Воiстину, перший дiм, зведений людьми — це Дiм у Баццi, благословення та прямий шлях для свiтiв![34]

97. Там мiстяться яснi знамення. Це — мiсце Iбрагiма, i хто увiйде туди, буде в безпецi. Люди зобов’язанi перед Аллахом здiйснювати хаддж у Дiм — хто буде спроможний на це. А якщо хто не вiрує, то Аллах не потребує жителiв свiтiв.

98. Скажи: «О люди Писання! Чому ви не вiруєте в знамення Аллаха, тодi як Аллах є свiдком того, що ви робите?»

99. Скажи: «О люди Писання! Чому ви збиваєте зi шляху Аллаха тих, якi увiрували, намагаючись викривити цей шлях? Ви ж самi є свiдками [iстини]! Аллах не омине того, що робите ви!»

100. О ви, якi увiрували! Якщо ви пiдкоритесь декому iз людей Писання, то вони перетворять вас на невiруючих — пiсля того, як була у вас вiра!

101. Як же ви можете не вiрувати, коли читають вам знамення Аллаха, i серед вас — Його Посланець? Хто шукає захисту в Аллаха, той вже пристав на прямий шлях!

102. О ви, якi увiрували! Бiйтесь Аллаха гiдним Його страхом! I не помирайте, поки не станете вiдданими Йому![35]

103. Тримайтеся разом бiля Аллаха i не роздiляйтеся! Згадайте милiсть Аллаха до вас, коли ви були ворогами, а Вiн об’єднав вашi серця, i за милiстю Його ви стали братами одне для одного. Ви були на краю вогняної прiрви, та Аллах врятував вас вiд неї. Ось так Аллах роз’яснює вам Свої знамення — можливо, ви пiдете прямим шляхом!

104. Нехай буде серед вас громада, яка закликатиме до блага, буде наказувати добре та забороняти неприйнятне. Саме такi й матимуть успiх!

105. I не будьте схожими на тих, якi роздiлилися та розiйшлися мiж собою пiсля того, як до них прийшло знання; на таких чекає велика кара,

106. в той День, коли деякi обличчя стануть бiлими, а деякi стануть чорними, тим, чиї обличчя стали чорними, [скажуть]: «Невже ви стали невiруючими пiсля того, як у вас була вiра? Тож спробуйте на смак те, у що ви не вiрили!»

107. А тi, чиї обличчя стали бiлими, потраплять у милiсть Аллаха. I будуть вони там довiку!

108. Такими є знамення Аллаха, якi Ми виголошуємо тобi в iстинi. Аллах не бажає несправедливостi для жителiв свiтiв!

109. Аллаху належить все, що на небесах, i все, що на землi. I до Аллаха повертаються усi справи!

110. Ви — найкраща громада, створена серед людей: ви наказуєте добре, забороняєте неприйнятне та вiруєте в Аллаха! Якби люди Писання теж увiрували, то це було б краще для них. Є серед них вiруючi, але бiльшiсть iз них — нечестивцi.

111. Вони не завдадуть вам жодної шкоди, крiм образ. Якщо вони почнуть боротися з вами, то повернуться до вас спиною, пiсля чого нiхто їм не допоможе.

112. Де б ви не знайшли їх, вони всюди будуть приниженi — хiба як отримають притулок у Аллаха i притулок у людей. Вони накликали на себе гнiв Аллаха i вразила їх бiднiсть! Це так, бо вони не вiрили у знамення Аллаха i вбивали пророкiв без права на те. Це — за непослух їхнiй та за порушення їхнi!

113. Не всi вони однаковi. Є серед людей Писання стiйка громада, яка читає знамення Аллаха ночами, низько кланяючись.

114. Вони вiрують в Аллаха та в Останнiй День, наказують добре та забороняють неприйнятне, випереджають одне одного у добрих справах. Вони i є одними з праведникiв!

115. Що б доброго вони не зробили, воно не приховається. Аллах знає про богобоязливих!

116. Воiстину, тим, якi не увiрували, нiяк не допоможе нi майно їхнє, нi дiти їхнi. Вони є жителями вогню — i будуть вони там довiку!

117. Те, що вони витрачають у земному життi, схоже на морозний вiтер. Вiн вразив ниву людей, якi були несправедливi до самих себе, i вiн знищив її! Це не Аллах вчинив несправедливо iз ними, це вони самi були несправедливi до себе!

118. О ви, якi увiрували! Не оточуйте себе тими, хто не з-посеред вас. Вони не втратять нагоди нашкодити вам та порадiти труднощам вашим. Ненависть видно на вустах їхнiх, але ще бiльша ненависть захована в їхнiх серцях! Ми вже пояснили вам знамення, якби ж лише розумiли ви!

119. Ви любите їх, а вони не люблять вас. Ви вiрите в усi писання, i коли вони зустрiчають вас, то говорять: «Увiрували ми!» А коли залишаються наодинцi, то гризуть нiгтi вiд своєї ненавистi до вас. Скажи: «Умрiть вiд своєї ненавистi!» Аллах добре знає про те, що в серцях!

120. Якщо торкнеться вас щось добре, то їх це гнiтить. А якщо вас вразить лихо, то радiють вони! Та якщо ви будете терпеливими та богобоязливими, то їхнi хитрощi нiяк не зможуть зашкодити вам. Воiстину, Аллах осягає те, що роблять вони!

121. I ось ти вранцi залишив свою родину, щоб показати вiруючим їхнi мiсця перед битвою. Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

122. I коли два загони ваших вже були здатнi зламатися, то Аллах був Покровителем їхнiм. I нехай на Аллаха покладають сподiвання вiруючi!

123. Аллах допомiг вам коло Бадру, коли були ви слабкими. Бiйтесь Аллаха — можливо, ви будете вдячними!

124. I ти сказав вiруючим: «Невже не достатньо вам того, що Аллах допомагає вам трьома тисячами зiсланих ангелiв?»

125. Так! Якщо ви будете терпеливими та богобоязливими i якщо здiйснять раптовий напад на вас, то Вiн допоможе вам п’ятьма тисячами позначених ангелiв!

126. Аллах зробив це доброю звiсткою для вас — для того, щоб заспокоїти нею вашi серця, бо немає допомоги, окрiм як вiд Аллаха — Великого, Мудрого,

127. а також для того, щоб знищити частину невiруючих або принизити їх так, щоб вони повернулися назад пригнiченими.

128. Тобi не повинно бути дiла до того, прийме Вiн їхнє каяття чи скарає їх. Воiстину, вони — несправедливi.

129. Аллаху належать тi, хто на небесах i тi, хто на землi. Вiн прощає того, кого побажає, i карає Вiн того, кого побажає. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

130. О ви, якi увiрували! Не пожирайте лихву, збiльшену в багато разiв! I бiйтесь Аллаха — можливо, матимете ви успiх!

131. I бiйтесь вогню, який приготували невiруючим!

132. I корiться Аллаху та Посланцю — можливо, отримаєте ви милiсть!

133. Прагнiть же до прощення вiд Господа вашого та до раю, протяжнiсть якого дорiвнює небесам та землi. Його приготували для богобоязливих,

134. якi витрачають на милостиню у радостi та в бiдi, якi стримують гнiв та прощають людей. Аллах любить тих, якi роблять добро!

135. I тi, як вчинили щось мерзотне або вчинили несправедливо iз самими собою, згадують Аллаха та благають у Нього прощення грiхiв їхнiх; а хто ж прощає грiхи, окрiм Аллаха? Тi, якi не повторюють скоєного, знаючи про це –

136. саме такi матимуть своєю винагородою прощення вiд Господа їхнього та сади, де течуть рiки. Вони будуть там довiку. Добру ж винагороду мають тi, хто це робить!

137. Таке траплялося й ранiше за вас. Пройдiться ж землею та погляньте, яким був кiнець тих, якi вважали [iстину] за брехню!

138. Це — роз’яснення для людей, прямий шлях та повчання для богобоязливих!

139. Не слабшайте та не журiться, адже ви матимете перевагу над iншими — якщо вiруєте ви!

140. Якщо було поранено вас, то так само було поранено й тих людей. Ми змiнюємо для людей такi днi почергово, щоб Аллах знав тих, якi увiрували, i щоб Вiн обрав серед вас мученикiв. Аллах не любить несправедливих!

141. І щоб Аллах очистив тих, якi увiрували, i знищив невiруючих!

142. Невже ви думаєте, що увiйдете до раю i Аллах не буде знати тих серед вас, якi вели боротьбу, i не буде знати тих, якi були терпеливими?

143. Ви прагнули смертi перед тим, як зустрiлися з нею. I ось тепер ви бачите її на власнi очi!

144. Мухаммад — лише Посланець. Були посланцi й до нього. Невже, якщо вiн помре чи його буде вбито, вiдступите ви? А хто вiдступить, той нiяк не зможе зашкодити Аллаху. Аллах же винагородить вдячних!

145. Жодна душа не помре, окрiм як iз дозволу Аллаха, у визначений Ним час. Хто бажає винагороди земного життя, того Ми винагородимо нею. А хто бажає винагороди життя наступного, того Ми винагородимо нею. I Ми винагородимо вдячних!

146. Скiльки ж було пророкiв, поряд з якими боролися так багато сподвижникiв їхнiх! Вони не втратили сили вiд того, що вразило їх на шляху Аллаха, i не стали слабшими вони, i не пiдкорилися ворогу. Аллах любить терпеливих!

147. Вони не говорили нiчого, окрiм: «Господи наш! Прости нам грiхи нашi та нестриманiсть у справi нашiй! Стверди поступ наш i допоможи нам проти невiруючих людей!»

148. Аллах дарував їм винагороду їхню у земному життi, а також прекрасну винагороду в життi наступному. Аллах любить тих, якi роблять добро!

149. О ви, якi увiрували! Якщо ви пiдкоритесь тим, якi не увiрували, то вони змусять вас вiдступити. I повернетесь ви, втративши все!

150. Та Аллах — Захисник ваш, i Вiн — найкращий iз помiчникiв!

151. Ми посiємо в серцях невiруючих жах за те, що вони приписували Аллаху рiвних, тодi як Аллах не вiдсилав про таких жодного доказу. Притулком їхнiм буде вогонь. Гидке ж мiсце нечестивцiв!

152. Аллах був правдивим iз вами в Своїй обiцянцi, коли ви знищували їх з Його дозволу, поки ви не впали духом i не почали сперечатися про наказ. Ви вчинили непослух пiсля того, як Вiн показав вам дороге для вас. Є серед вас тi, хто прагне земного життя, а є серед вас тi, хто прагне життя наступного. Потiм Вi н примусив вас до втечi — щоб випробувати вас. Але Вiн уже простив вас, бо Аллах милостивий до вiруючих!

153. І ось ви почали дертися вгору, не дивлячись одне на одного. Посланець кликав вас, перебуваючи позаду. Аллах вiдплатив вам смутком за смуток — щоб ви не сумували нi за тим, що втратили, нi за тим, що вразило вас. Аллах знає про те, що ви робите!

154. Пiсля смутку Вiн зiслав вам заспокiйливий сон, який торкнувся частини з вас. Iншi ж були засмученi думками про себе, несправедливо думаючи про Аллаха так, як думали у часи невiгластва. Вони говорили: «Чи можемо ми щось вирiшувати в цiй справi?» Скажи: «Справа цiлком належить Аллаху». Вони ховають у своїх думках те, що не бажають вiдкрити тобi. Вони говорять: «Якби ми справдi щось вирiшували, то нас отут не вбивали б!» Скажи: «Навiть якби ви залишилися вдома, то тi, кому призначено загинути, неодмiнно рушили б до мiсця своєї загибелi i Аллах випробував би те, що у грудях ваших, щоб очистити те, що у серцях ваших!» Аллах знає те, що в серцях.

155. Воiстину, тих серед вас, якi вiдвернулися у день зiткнення двох вiйськ, шайтан змусив вiдхилитись через деякi вчинки їхнi. Та Аллах простив їх. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Жалiсливий!

156. О ви, якi увiрували! Не будьте схожими на тих, якi не увiрували та й сказали про братiв своїх, коли тi були в дорозi чи брали участь у боротьбi: «Якби вони були бiля нас, то не вмерли б i не були би вбитими!» Адже Аллах зробив це причиною скорботи в їхнiх серцях. Аллах дарує життя та смерть, i Аллах бачить те, що ви робите!

157. Клянуся! Якщо вас буде вбито чи помрете ви на шляху Аллаха, то прощення вiд Аллаха та милiсть кращi за те, що вони накопичують!

158. Клянуся! Якщо ви помрете чи будете вбитi, то неодмiнно будете зiбранi бiля Аллаха!

159. За милiстю вiд Аллаха ти був м’який iз ними. Якби ти був грубим чи жорстоким, то вони неодмiнно залишили б тебе. Вибач їм та благай про прощення для них; радься з ними у справах. А коли щось вирiшиш, то покладай сподiвання на Аллаха! Воiстину, Аллах любить тих, якi сподiваються на Нього!

160. Якщо Аллах дарує вам допомогу, то нiхто не переможе вас! А якщо Вiн позбавить вас її, то хто ж тодi допоможе вам замiсть Нього? Нехай на Нього покладають сподiвання вiруючi!

161. Не гідно Пророку несправедливо дiлити здобич. Той, хто привласнив здобич несправедливо, прийде з цiєю здобиччю у День Воскресiння! Вiддадуть кожнiй душi сповна за те, що отримала вона. I не вчинять iз ними несправедливо!

162. Невже той, хто йшов за благоволiнням Аллаха, схожий на того, хто накликав на себе гнiв Аллаха та чиїм притулком буде геєна? Мерзотне ж це мiсце для повернення!

163. Вони матимуть рiзнi ступенi перед Аллахом. Адже Аллах бачить те, що роблять вони!

164. Аллах уже виявив милiсть до вiруючих, коли вiдiслав до них посланця з-посеред них самих. Вiн читає їм знамення Його, очищує їх, вчить їх Писання та мудростi, хоча ранiше вони й перебували у справжнiй оманi.

165. I коли вас вразило лихо — а ще ранiше ви когось вразили вдвiчi сильнiше — то ви запитали: «Звiдки це?» Скажи: «Вiд вас самих!» Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

166. Те, що вразило вас у день зiткнення двох вiйськ, трапилося з дозволу Аллаха, для того, що Вiн знав вiруючих,

167. та знав тих, якi лицемiрять! Їм сказали: «Прийдiть та станьте до боротьби на шляху Аллаха, або хоча б захищайтесь!» Вони вiдповiли: «Якби ж ми знали, що вiдбудеться бiй, то неодмiнно пiшли би за вами!» Але у цей день вони були ближчi до невiр’я, нiж до вiри. Вони говорять своїми вустами те, чого немає у їхнiх серцях. Аллах знає про те, що вони приховують!

168. Це вони, сидячи вдома, говорили своїм братам: «Якби ви послухалися нас, то вас не вбивали б!» Скажи: «Вiдвернiть же смерть вiд самих себе, якщо ви правдивi!»

169. Не вважайте мертвими тих, якi загинули на шляху Аллаха. Нi, вони живi та отримують надiл у Господа свого,

170. радiючи тому, що дарував їм Аллах зi Своєї ласки; звеселяючись вiд того, що тим, якi лишилися позаду них, немає чого боятись i що не будуть засмученi вони!

171. Радiючи милостi Аллаха, Його ласцi й тому, що Аллах не загубить винагороди вiруючих,

172. якi вiдповiли Аллаху та Посланцю пiсля того, як було поранено їх. На тих серед них, якi творили добро та були богобоязливими, чекає велика винагорода.

173. Сказали їм: «Воiстину, люди зiбралися проти вас. Тож бiйтесь їх!» Але це лише додало їм вiри. Тому вони вiдповiли: «Достатньо нам Аллаха! Прекрасний же Вiн Опiкун!»

174. Тож вони повернулись iз милiстю вiд Аллаха та ласкою Його. Зло не торкнулося їх, i вони пiшли за благоволiнням Аллаха. Аллах — Володар великої ласки!

175. Це лише шайтан залякує вас своїми помiчниками. Але не бiйтесь їх, а бiйтесь Мене, якщо є ви вiруючими!

176. Нехай же не засмучують тебе тi, якi поспiшають у своєму невiр’ї. Вони нiяк не зможуть зашкодити Аллаху. Аллах бажає, щоб вони не мали частки в наступному життi. На них чекає велика кара!

177. Воiстину, тi якi купили невiр’я за вiру, нiяк не зможуть зашкодити Аллаху. На них чекає болiсна кара!

178. Нехай же не думають тi, якi не вiрують, що Наша вiдстрочка є благом для них. Ми дали їм вiдстрочку лише для того, щоб вони збiльшили свої грiхи. На них чекає принизлива кара!

179. Аллах не залишить вiруючих у тому станi, у якому ви перебуваєте, поки не вiдрiзнить Вiн мiж поганим та добрим. Аллах не навчить вас потаємного, але Аллах обирає серед посланцiв Своїх того, кого побажає. Тож увiруйте в Аллаха та Його посланцiв! I якщо ви увiруєте i будете богобоязливими, то отримаєте велику винагороду!

180. Нехай же не думають тi, якi виявляють скупiсть у тому, що Аллах дарував їм зi Своєї ласки, що це краще для них! Та ж нi, це гiрше для них. У День Воскресiння те, на що вони скупилися, повисне навколо їхньої шиї! Аллах — Спадкоємець небес та землi i Йому вiдомо те, що робите ви!

181. Аллах почув слова тих, якi говорили: «Воiстину, Аллах — бiдний, а ми – багатi!» Ми запишемо й те, що вони говорили, й те, що вони вбивали пророкiв без жодного права. I скажемо Ми: «Спробуйте ж на смак вогняну кару

182. за те, що приготували ви своїми руками! Адже Аллах не вчиняє iз рабами несправедливо!»

183. I якi говорили: «Воiстину, Аллах заповiв нам не вiрити жодному посланцю, поки вiн не покаже нам жертву, яку пожере вогонь!» Скажи: «До вас уже приходили посланцi з ясними знаменнями i тим, про що ви сказали. Чому ж тодi вбили ви їх, якщо ви говорите правду?»

184. I якщо вони сприймуть тебе за брехуна, то так само вони сприймали за брехунiв i тих, якi приходили перед тобою з ясними знаменнями, книгами та Сяючим Писанням!

185. Кожна душа спробує смертi, але вiдплатять вам сповналише у День Воскресiння. I хто буде вiддалений вiд вогню та буде введений до раю, той i матиме успiх. Земне життя — лише оманлива втiха.

186. Ви неодмiнно будете випробуванi своїм майном та самими собою. I ви неодмiнно почуєте багато образливого вiд тих, кому було дано Писання ранiше за вас, а також вiд багатобожникiв. Та якщо ви будете терпеливими i богобоязливими, то це i буде справжньою рiшучiстю!

187. I ось Аллах узяв завiт iз тими, кому було дано Писання: «Роз’яснюйте ж його людям та не приховуйте його!» Але вони вiдкинули його та продали за мiзерну цiну! Мерзотне ж те, що вторгували вони!

188. Не думай же, що тi, якi радiють зi своїх вчинкiв та люблять, щоб їх хвалили за те, чого вони насправдi не робили — так ось, не думай, що вони врятуються вiд кари! На них чекає болiсна кара!

189. Аллаху належить влада над небесами та землею. Аллах спроможний на кожну рiч!

190. Воiстину, у творiннi небес i землi, у розмежуваннi ночi та дня, в усьому цьому — знамення для обдарованих розумом,

191. якi згадують Аллаха стоячи, сидячи та лежачи, якi роздумують над творiнням небес i землi: «Господи наш! Ти не створив усе це марно. Преславний Ти! Врятуй же нас вiд кари вогнем!

192. Господи наш! Воiстину, того, кого Ти вкинеш у вогонь, буде зганьблено. I у несправедливих не буде помiчникiв!

193. Господи наш! Воiстину, ми почули закликаючого, який закликав до вiри: «Увiруйте в Господа вашого!» Тож ми увiрували. Господи наш! Прости нам грiхи нашi та вiдпусти нам злi вчинки нашi! I даруй нам спокiй разом iз праведними!

194. Господи наш! Даруй нам те, що Ти пообiцяв нам через Своїх посланцiв! I не ганьби нас у День Воскресiння. Воiстину, Ти не порушуєш обiцянки!»

195. I вiдповiв їм Господь їхнiй: «Я не зроблю марними ваших вчин кiв – нi вчинкiв чоловiкiв, нi вчинкiв жiнок. Адже однi з вас походять вiд iнших. А тим, якi переселилися, були вигнанi зi своїх домiвок, зазнавали страждань на Моєму шляху, боролися та гинули, тим Я неодмiнно вiдпущу злi вчинки їхнi та введу таких у сади, де течуть рiки. Такою є винагорода вiд Аллаха, а у Аллаха — найкраща винагорода!»

196. Нехай не вабить тебе земна суєта тих, якi не увiрували,

197. бо незначна ця насолода! А потiм домiвкою їхньою буде геєна — i мерзотний же це притулок!

198. Але на тих, якi боялися Господа свого, чекають сади, де течуть рiки. Вони будуть там довiку, перебуваючи в гостинностi Аллаха! Те, що у Аллаха, краще для праведникiв!

199. Воiстину, серед людей Писання неодмiнно є тi, якi увiрували в Аллаха i в те, що зiслано вам, а також у те, що зiслано їм. Вони мають страх перед Аллахом i не продають знамення Аллаха за мiзерну цiну. На них чекає винагорода вiд Господа їхнього. Воiстину, Аллах — швидкий у вiдплатi!

200. О ви, якi увiрували! Будьте терпеливими, змагайтесь у терпiннi, будьте стiйкими! I бiйтесь Аллаха — можливо, матимете ви успiх!

[28] «Зiткнення мiж двома загонами» — битва бiля колодязiв Бадр у 624 роцi, коли загiн iз трьохсот тринадцяти мусульман перемiг майже тисячну армiю мекканцiв.

[29] Кiнтар — мiра ваги (бiля 44 кг).

[30] Неписьменнi — «тi, кому не дано Писання», тобто арабибагатобожники.

[31] «Каменований» позначає прокляття та вигнання, яке спiткало шайтана. Див. також коментар до 34 аяту 15 сури («Аль-Хiджр»).

[32] Таурат i Iнджiль — коранiчна назва Тори i Євангелiя.

[33] Переклад — згiдно з тлумаченням iбн Касiра.

[34] Бакка — iнша назва Мекки.

[35] «Поки не станете вiдданими Йому»: мусульманами.

СУРА 4. АН-НІСА

(ЖІНКИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О люди! Бiйтесь Господа вашого, Який створив вас iз однiєї душi та створив i з неї другу до пари; а з них ще й iнших чоловiкiв та жiнок i розселив їх. Тож бiйтесь Аллаха, i м’ям Якого ви звертаєтесь одне до одного, i дотримуйтесь родинних зв’язкiв. Воiстину, Аллах наглядає за вами!

2. Вiддавайте сиротам їхнє майно та не мiняйте лихого на добре. I не пожирайте їхнього майна разом зi своїм. Воiстину, це — великий грiх.

3. Якщо ж ви боїтесь, що не будете належно ставитись до сирiт, то одружуйтесь iз тими жiнками, якi вам до вподоби: з двома, з трьома, з чотирма. Та якщо ви боїтесь, що не будете справедливi iз ними, то нехай це буде лише одна або ж невiльниця, захоплена вами. Це ближче [до справедливостi], якщо не прагнете вiдхилитися ви.

4. I щиро вiддавайте дружинам викуп як дарунок для них. Але якщо вони за своєю волею щось повернуть вам звiдти, то вживайте це для здоров’я та користi.

5. I не вiддавайте нерозумним свого майна, того, яке Аллах зробив для вас засобом для прожиття. Годуйте, одягайте їх звiдти, а також кажiть їм добрi слова.

6. Випробовуйте сирiт, поки вони не досягнуть шлюбного вiку. I коли побачите ви у них здоровий глузд, то повернiть їм їхнє майно. Не пожирайте його, займаючись марнотратством та поспiшаючи, [боячись] того часу, коли вони подорослiшають. Багатий нехай утримається, а бiдний нехай споживає згiдно зi звичаєм. I коли ви повернете їм майно їхнє, то покличте для цього свiдкiв. Достатньо того, як рахує Аллах!

7. Чоловiку належить частка вiд того, що залишили батьки та найближчi родичi; i жiнцi належить частка вiд того, що залишили батьки та найближчi родичi — як вiд малого, так i вiд великого. Такою є встановлена частка.

8. Якщо пiд час подiлу присутнi родичi, сироти i бiдняки, то надiлiть їх чимось зi спадку, а також кажiть їм добрi слова.

9. I нехай мають страх перед Аллахом тi, якi, залишивши пiсля себе слабких нащадкiв, боялися би за них. Нехай же вони бояться Аллаха та говорять розсудливе слово.

10. Воiстину, тi, якi несправедливо пожирають майно сирiт, лише пожирають своїми черевами вогонь. Вкинуть їх у полум’я!

11. Аллах заповiдає вам вiдносно дiтей ваших — сину належить частка двох доньок. Якщо ж усi дiти чисельнiстю бiльше двох є жiнками, то їм належить двi третини спадку. А якщо лишилася тiльки одна донька, то їй належить половина. А кожному з батькiв померлого належить шоста частина того, що вiн лишив — якщо у нього лишилася дитина. А якщо вiн не залишив дитини i його спадкоємцями є батьки, то його матерi належить третина спадку. А якщо є в нього брати, то його матерi належить шоста частина — пiсля подiлу того, що було вказано в заповiтi або пiсля виплати боргу. Ви не знаєте, хто приносить вам бiльше користi — батьки вашi чи сини вашi, тож Аллах встановив Свiй припис. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

12. Вам належить половина того, що лишили дружини вашi — якщо у них немає дитини. А якщо у них є дитина, то вам належить чверть того, що вони лишили — пiсля подiлу того, що було вказано у заповiтi або пiсля виплати боргу. Дружинам же належить чверть того , що залишили ви, якщо у вас немає дитини. Якщо у вас є дитина, то їм належить восьма частина того, що залишили ви — пiсля подiлу того, що було вказано у заповiт i або пiсля виплати боргу. Якщо ж чоловi к або жiнка не мають прямих спадкоємцi в, але мають брата чи сестру, то кожному з них належить одна шоста. Якщо ж братiв i сестер буде бiльше , нiж двоє, то вони мають спiльнi права на свою третину — пiсля подiлу того, що було вказано у заповiтi або пiсля виплати боргу–якщо не завдасть це шкоди. Саме це заповiдає Аллах, Аллах — Всезнаючий, Жалiсливий!

13. Такими є обмеження Аллаха. Тих, хто кориться Аллаху та Його Посланцю, Вiн введе до садiв, де течуть рiки. Вони будуть там довiку. Це i є великий успiх!

14. А того, хто чинитиме непослух Аллаху та Його Посланцю i буде порушувати Його обмеження, Вiн введе до вогню i той буде там довiку. Чекає на нього ганебна кара!

15. А проти тих ваших дружин, якi вчинять перелюб, кличте у свiдки чотирьох з-посеред вас. Якщо вони засвiдчать це, то тримайте їх у будинках, поки не прийде до них смерть або Аллах приготує для них iнший шлях.

16. А до тих двох з-посеред вас, якi вчинять це, застосовуйте тiлесне покарання. А якщо вони покаються та виправляться, то залиште їх. Воiстину, Аллах — Приймаючий каяття, Милосердний!

17. Воiстину, Аллах приймає каяття тих, якi творили зло через своє невiгластво. I якщо вони швидко пiсля цього покаються, то Аллах прийме каяття їхнє. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

18. Але не приймуть каяття тих, якi творять злi вчинки, а коли приступає до них смерть, то говорять вони: «Тепер я каюся!» I немає каяття тим, якi помирають невiруючими. Для таких Ми приготували болiсну кару!

19. О ви, якi увiрували! Вам не дозволено бути спадкоємцями дружин проти їхньої волi. Не забороняйте їм забрати частину того, що ви їм дали, хiба як вони вчинять явний перелюб. Поводьтеся з дружинами гiдно. I навiть якщо вони неприємнi вам, то, можливо, неприємне для вас те, куди Аллах вклав багато добра!

20. I якщо ви бажаєте замiнити одну з дружин iншою, тодi як перед цим ви дали однiй iз них навiть цiлий кiнтар, то не забирайте нiчого iз цього. Невже ви заберете щось несправедливо та скоїте явний грiх?

21. Як же ви заберете це, якщо ранiше мiж вами були близькi стосунки i вони взяли з вас суворий завiт?

22. Не одружуйтесь iз тими жiнками, з якими були одруженi вашi батьки — хiба як це вже трапилося. Воiстину, це — розпуста, мерзота i недобрий шлях!

23. Вам забороненi матерi вашi, доньки вашi, сестри вашi, тiтки зi сторони батька та зi сторони матерi; а також доньки ваших братiв, доньки ваших сестер, тi з ваших матерiв, якi вигодували вас; а також вашi молочнi сестри, матерi ваших дружин; а також пасербицi, яких виховуєте ви i до матерiв яких ви входили. Але якщо ви не входили до них, то не буде вам грiха. Забороненi вам i дружини тих ваших синiв, якi вийшли з плотi вашої; а також заборонене одруження на двох сестрах, хiба як це вже трапилося. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

24. Забороненi вам також замiжнi жiнки — окрiм тих, яких ви захопили в полон. Таким є припис Аллаха для вас. Окрiм цього, вам дозволено шукати iнших жiнок для одруження, якщо ви прагнете до них, використовуючи своє майно та будучи цнотливими, а не розпусниками. А за те задоволення, яке ви отримуєте вiд них, давайте їм належну винагороду. I не буде вам грiха за те, про що ви погодитеся мiж собою пiсля визначення необхiдного викупу. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

25. А хто з вас не має належного статку, щоб одружитися на вiруючих цнотливих жiнках, той нехай одружується на вiруючих жiнках з-посеред захоплених вами у полон. Аллах краще знає про вiру вашу, i всi ви — одне вiд одного. Тож одружуйтесь iз ними з дозволу їхнiх родин, i давайте їм винагороду їхню за звичаєм, щоб вони були цнотливими, а не розпусницями чи тими, якi мають потаємних приятелiв. Якщо ж пiсля одруження вони скоять розпусту, то покарання для них — половина покарання для вiльних жiнок. Одруження з невiльницями дозволене тим iз вас, хто боїться грiха перелюбу. I якщо ви будете терпiти, то це буде краще для вас. Аллах — Прощаючий, Милосердний![36]

26. Аллах прагне дати роз’яснення вам, скерувати вас до законiв тих людей, якi жили перед вами та прийняти ваше каяття. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

27. Аллах прагне прийняти каяття ваше! А тi, якi йдуть за своїми пристрастями, прагнуть вiдвернути вас якомога далi.

28. Аллах прагне полегшення для вас, адже людина створена слабкою.

29. О ви, якi увiрували! Не пожирайте майна одне одного шляхом неправди, а займайтеся торгiвлею, якою ви будете взаємно задоволенi. I не вбивайте одне одного! Воiстину, Аллах Милосердний до вас!

30. I хто зробить це через свою ворожiсть та несправедливiсть, того Ми вкинемо у вогонь. Це для Аллаха — легко!

31. I якщо ви будете уникати важких грiхiв, якi забороненi вам, то Ми простимо вам злi вчинки вашi та введемо вас через вхiд пошани!

32. Не бажайте того, шляхом чого Аллах вiддав перевагу одним iз вас перед iншими. Чоловiку — частка з того, що отримав вiн, а жiнцi — частка з того, що отримала вона. Тож просiть у Аллаха ласки Його; воiстину, Вiн знає про кожну рiч!

33. Для кожної людини Ми дали близьких, якi успадковують те, що лишили батьки та найближчi родичi. А тим, iз ким ви пов’язанi клятвами, вiддавайте вашу частку. Воiстину, Аллах — кожнiй речi Свiдок!

34. Чоловiки пiклуються про жiнок, адже Аллах вiддав перевагу одним перед iншими, а також через те, що чоловiки витрачають своє майно. Праведнi жiнки покiрнi, вони бережуть у час вiдсутностi чоловiкiв те, що Аллах наказав берегти. А тих жiнок, непокори яких ви боїтесь, повчайте, уникайте на подружньому ложi та, врештiрешт, злегка бийте. Якщо ж вони послухаються вас, то не шукайте шляху проти них. Воiстину, Аллах — Всевишнiй, Великий!

35. Якщо ви боїтесь розлучення мiж подружжям, то призначте суддю з його боку та суддю з її боку. Якщо тi бажатимуть миру, то Аллах примирить подружжя. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Всевiдаючий!

36. Поклоняйтесь Аллаху та не додавайте Йому нiкого як рiвного. Якнайкраще ставтеся до батькiв, родичiв, сирiт i бiдних; а також до сусiдiв, якi є вашими родичами, i до тих, якi не є вашими родичами; до побратима, до подорожнього, а також до рабiв ваших. Воiстину, Аллах не любить зухвалих i гордих,

37. якi самi є скнарами та закликають людей до жадiбностi, приховують те, що Аллах дарував їм зi Своєї ласки. I Ми приготували для невiруючих принизливу кару!

38. Вони жертвують своє майно задля лицемiрства перед людьми i не вiрують нi в Аллаха, нi в Останнiй День. Якщо шайтан є комусь приятелем, то поганий же з нього приятель!

39. Як же може зашкодити їм те, що вони увiрують в Аллаха та в Останнiй День i будуть витрачати те, чим надiлив їх Аллах? Аллах знає про них.

40. Воiстину, Аллах нiкого не скривдить навiть на вагу порошинки. А якщо вчинок буде добрим, то Вiн подвоїть його i дарує вiд Себе велику винагороду!

41. А що буде, коли Ми приведемо свiдка iз кожної громади, а тебе зробимо свiдком над ними?

42. У той День бажатимуть тi, якi не увiрували та чинили непослух Посланцю, щоб поглинула їх земля. Вони не приховають вiд Аллаха жодної бесiди!

43. О ви, якi увiрували! Не наближайтесь до молитви у станi сп’янiння, поки ви не станете усвiдомлювати те, що говорите, а також у станi нечистоти, поки не здiйсните омовiння — якщо лише ви не знаходитесь у дорозi. Якщо ж ви хворi, або подорожуєте, або хтось iз вас повернувся з вбиральнi чи торкався жiнок, а пiсля цього ви не знайшли води, то здiйснiть омовiння чистою, сухою землею — об iтрiть нею своє обличчя та руки. Воiстину, Аллах — Вибачаючий та Прощаючий![37]

44. Чи ти бачив тих, кому дано частину Писання, а вони обирають оману та прагнуть, щоб i ви зiйшли зi шляху?

45. Аллах краще знає ворогiв ваших! Достатньо Аллаха як Покровителя! Достатньо Аллаха як Помiчника!

46. Серед юдеїв є тi, хто мiняє мiсцями слова i говорить: «Слухаємо i не пiдкоряємось!», «Слухай те, що не можна почути», «Доглядай за нами», викривляючи язики свої та глузуючи з релiгiї. Але якби вони говорили: «Слухаємо i пiдкоряємось!», «Слухай!» та «Поглянь на нас!», то це було б краще та правильнiше для них. Нехай же прокляне їх Аллах за невiр’я їхнє! Мало ж вiруючих серед них!

47. О ви, яким дано Писання! Увiруйте в те, що зiслали Ми як пiдтвердження того, що є у вас, доки Ми не стерли вашi обличчя та не скрутили їх вам, або й не прокляли вас, як прокляли порушникiв суботи! Здiйснився ж наказ Аллаха!

48. Аллах не прощає, коли Йому приписують рiвних, але прощає все iнше, крiм цього, тому, кому побажає! I хто приписує Аллаху рiвних, той чинить великий грiх!

49. Невже ти не бачив тих, якi вважають себе пречистими? Та ж нi, це Аллах очищує тих, кого побажає, i з такими не вчинять несправедливо навiть на плiвку з кiсточки фiнiка.

50. Поглянь, як вони зводять наговiр на Аллаха! Достатньо цього — як грiха очевидного!

51. Невже ти не бачив тих, кому дано частину Писання? Вони вiрують у жiбта, тагута i говорять про невiруючих: «Цi йдуть правильнiшим шляхом, нiж вiруючi!»[38]

52. Вони — тi, кого прокляв Аллах! А кого прокляв Аллах, тому нiколи не знайдеться помiчникiв!

53. Невже вони мають частину влади? Та якби так i було, вони не дали б людям i ямки на кiсточцi фiнiка.

54. Невже вони заздрять людям через те, що Аллах дарував їм зi своєї ласки? Але ж ранiше Ми дарували роду Iбрагiма Писання та мудрiсть, i дарували їм велику владу!

55. Серед них є тi, якi увiрували в [Мухаммада], а є й такi, якi вiдвертаються вiд нього. Достатньо ж палаючої геєни для них!

56. Воiстину, тих, якi не вiрують у Нашi знамення, Ми вкинемо у вогонь. Коли їхня шкiра згорить, Ми будемо замiнювати її на нову шкiру — для того, щоб вони спробували цю кару на смак! Воiстину, Аллах — Великий, Мудрий!

57. А тих, якi увiрували та чинили добрi справи, Ми введемо у сади, де течуть рiки. Вони будуть там довiку i матимуть там пречистих дружин. I Ми введемо їх у густий затiнок!

58. Воiстину, Аллах наказує вам повертати довiрене майно його власникам. I коли ви судите мiж людьми, то судiть справедливо! Воiстину, яким же прекрасним є те, чим Аллах повчає вас! Воiстину, Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

59. О ви, якi увiрували! Корiться Аллаху, корiться Посланцю, а також надiленим владою серед вас! I якщо ви почнете сперечатися про щось, то звернiться iз цим до Аллаха та до Його Посланця, якщо вiруєте ви в Аллаха та в Останнiй День! Це — лiпший i кращий наслiдок!

60. Невже ти не бачив тих, якi вважали, що вони увiрували в те, що зiслано тобi, а також в те, що зiслано перед тобою? Вони прагнуть звернутися за судом до тагута, хоча їм було наказано не вiрувати в нього! Шайтан прагне, щоб ви заблукали в глибокiй оманi!

61. I коли говорять їм: «Прийдiть до того, що зiслав Аллах i до Посланця», то ти бачиш, що лицемiри вперто вiдвертаються вiд тебе!

62. А що буде, коли вразить їх лихо за те, що вони приготували руками своїми? А потiм вони прийдуть до тебе, присягаючись Аллахом: «Ми бажали лише добра та згоди!»

63. Аллах знає те, що в їхнiх серцях. Тож вiдвернися вiд них, але повчай їх та говори їм на самотi переконливе слово!

64. Ми вiдсилали посланцiв для того, щоб їм корилися з дозволу Аллаха. Якби [лицемiри], вчинивши несправедливiсть до самих себе, прийшли до тебе та попросили прощення у Аллаха, а Посланець просив би прощення для них, то ви знайшли б Аллаха Приймаючим каяття, Милосердним!

65. Та ж нi! Клянуся Господом твоїм, не увiрують вони, поки не вiзьмуть тебе суддею в тому, що викликає суперечку мiж ними. Тодi в душах їхнiх не знайдеться опору тому, що ти присудив, i вони цiлком пiдкоряться йому.

66. Якби Ми наказали їм: «Убийте неправедних серед вас!», або «Залиште домiвки вашi!», то це зробила би лише меншiсть iз них. Та якби вони зробили те, до чого їх закликають, то це було б краще для них та ще бiльше змiцнило б їх!

67. I тодi Ми дарували б їм вiд Себе велику винагороду

68. i повели б їх прямим шляхом!

69. Тi, якi коряться Аллаху та Посланцю, будуть разом iз тими, ого Аллах надiлив Своєю милiстю — пророками, праведниками, мучениками, благочестивими! Прекраснi ж цi супутники!

70. Це — ласка Аллаха. Достатньо Аллаха як Всезнаючого!

71. О ви, якi увiрували! Будьте обережнi! Виходьте загонами — або всi разом!

72. Є серед вас такий, який затримається, а коли вразить вас лихо, то скаже: «Аллах був милостивий до мене, тож я не був там разом iз ними!»

73. А якщо вас обгорне ласка Аллаха, то вiн — нiби мiж вами та ним не було нiякої дружби — неодмiнно скаже: «Якби ж то я був разом iз ними та досягнув великого успiху!»

74. Нехай же борються на шляху Аллаха тi, якi продали земне життя за життя наступне! I хто бореться на шляху Аллаха i загине або переможе, тому даруємо Ми велику винагороду!

75. I чому б вам не боротися на шляху Аллаха заради слабких чоловiкiв, жiнок i дiтей, якi говорять: «Господи наш! Виведи нас iз цього мiста, жителi якого є несправедливими. Даруй нам вiд Себе покровителя, даруй нам вiд Себе помiчника!»

76. Тi, якi увiрували, борються на шляху Аллаха, а тi, якi не увiрували, борються на шляху тагута. Борiться ж iз прихильниками шайтана! Воiстину, хитрощi шайтана — слабкi!

77. Невже ти не бачив тих, кому сказали: «Стримуйте свої руки, звершуйте молитву та давайте закят». I коли було встановлено для них боротьбу, то частина iз них почала боятися людей так, як вони бояться Аллаха, або ще й сильнiше вiд того! Вони говорять: «Господи наш! Чому ти встановив для нас боротьбу? Якби ж Ти дав нам невелику вiдстрочку!» Скажи: «Незначна ж насолода земного життя! Наступне життя краще для того, хто богобоязливий. З вами не вчинять несправедливо навiть на плiвку з кiсточки фiнiка!»[39]

78. Де б ви не були, смерть все одно спiткає вас — навiть якщо ви будете на укрiплених вежах. Коли трапиться з ними щось добре, то вони говорять: «Це — вiд Аллаха!» А якщо трапиться з ними щось лихе, то вони говорять: «Це — вiд тебе!» Скажи: «Все вiд Аллаха!» Що з цими людьми? Вони не можуть зрозумiти того, що їм говорять!

79. Що б не трапилося з тобою доброго, це — вiд Аллаха. Що б не вразило тебе лихого, це — вiд тебе самого. Ми вiдiслали тебе Посланцем до людей, i достатньо Аллаха як Свiдка!

80. Хто послухався Посланця, той послухався Аллаха! А якщо хто вiдвернеться, то Ми ж не вiдсилали тебе наглядачем!

81. I вони говорять: «Ми пiдкорилися». Але, коли вони йдуть вiд тебе, то частина iз них замишляє вночi зовсiм не те, що ти їм говорив. Аллах записує те, що вони замишляють вночi! Вiдвернися ж вiд них та покладай сподiвання на Аллаха! I достатньо Аллаха як Опiкуна!

82. Невже вони не замислюються про Коран? Якби вiн був не вiд Аллаха, то вони знайшли б там багато протирiч!

83. I коли приходить до них звiстка про безпеку чи небезпеку, то вони розголошують її. Та якби вони спочатку звернулися iз нею до Посланця або до надiлених владою серед них, то вона стала б вiдома тим, якi могли б вивчити її глибше. Якби не ласка Аллаха до вас та не милiсть Його, то всi ви пiшли б за шайтаном, окрiм небагатьох серед вас.

84. Борися ж на шляху Аллаха, адже ти вiдповiдаєш лише сам за себе. I спонукай вiруючих! Можливо, Аллах стримає мiць тих, якi не увiрували. Мiць Аллаха сильнiша, i покарання Аллаха сильнiше!

85. Хто заступиться [за iншого] добрим заступництвом, той матиме вцьому частку. А хто заступиться [за iншого] заступництвом лихим, той матиме в цьому тягар. Воiстину, Аллах спостерiгає за кожною рiччю!

86. I коли вас вiтають, то вiдповiдайте ще кращим привiтанням або ж таким самим. Воiстину, Аллах рахує кожну рiч!

87. Аллах! Немає бога, крiм Нього! Ми неодмiнно зберемо вас у День Воскресiння, у якому немає сумнiву! А хто ж правдивiший за Аллаха словом?

88. Чому ви роздiлилися на двi групи щодо лицемiрiв? Адже Аллах вiдкинув їх назад — за те, що робили вони! Невже ви прагнете повести прямим шляхом тих, кого збив зi шляху Аллах? А кого збив зi шляху Аллах, тому нiколи ти не знайдеш дороги!

89. Вони бажають, щоб ви були невiруючими — такими невiруючими, якими є вони самi; i тодi ви будете рiвними мiж собою. Не бери собi наближених серед них, поки вони не здiйснять переселення на шляху Аллаха. Але якщо вони вiдвернуться, то хапайте їх та вбивайте — де б ви не знайшли їх! Не берiть серед них нi приятелiв, нi помiчникiв,

90. окрiм тих, якi приєдналися до людей, мiж вами i мiж якими є договiр; а також тих, якi прийдуть до вас, а серця їхнi будуть стискатися вiд думки про боротьбу проти вас або проти свого народу. Якби Аллах побажав, то Вiн зробив би їх сильнiшими за вас, i вони неодмiнно розпочали би битву iз вами! Та якщо вони вiдступлять, не почнуть битви i запропонують вам мир, то Аллах не дозволить вам жодних дiй проти них![40]

91. Ви знайдете ще й iнших, якi прагнутимуть до безпеки — вiд вас i вiд людей своїх. Кожного разу, коли їх повертають до смути, вони цiлком вiддаються їй. I якщо вони не вiдступлять, не запропонують вам миру та не заберуть свої руки вiд вас, то хапайте їх та вбивайте — де б ви не вiднайшли їх. Проти них Ми дарували вам ясний доказ!

92. I нехай вiруючий не вбиває iншого вiруючого — хiба як трапиться помилка. I хто помилково вб’є вiруючого, то нехай звiльнить вi руючого раба i нехай сплатить належний викуп його родинi — хiба тiльки вони побажають роздати це як милостиню. А якщо цей вiруючий був iз ворожого до вас племенi, то зв iльнiть вiруючого раба. А якщо вiн був iз племенi, мiж вами i мiж яким є договiр, то слiд сплатити належний викуп його родинi та звiльнити в iруючого раба. Якщо хто не в зробити це, то нехай тримає пiст два наступних мiсяцi задля каяття перед Аллахом! Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

93. А хто вб’є вiруючого навмисне, тому вiдплатою буде геєна, де вiн буде довiку! Аллах розгнiвається на нього i прокляне Його! Приготовано для нього велику кару![41]

94. О ви, якi увiрували! Коли виступаєте ви на шляху Аллаха, то спочатку розрiзняйте, а не кажiть першому, хто привiтає вас миром: «Ти не є вiруючим!», прагнучи швидкоплинних благ земного життя. Адже у Аллаха — велика здобич! Ранiше ви були такими ж самими, та Аллах виявив Свою милiсть до вас. Тож розрiзняйте! Воiстину, Аллаху вiдомо те, що робите ви!

95. Тi вi руючi, якi сидять вдома i не зазнають труднощiв, не рi внi з тими, якi борються на шляху Аллаха своїм майном та життям. I вищi перед Аллахом тi, якi борються на Його шляху своїм майном i життям, а не тi, якi сидять вдома. Але всiм Аллах обiцяв найкраще! Вiн пiднiс тих, якi борються, над тими, якi сидять вдома — через винагороду велику,

96. вищiсть вiд Нього, прощення та милiсть! Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

97. Воiстину, коли ангели принесуть смерть тим, якi були несправедливими самi до себе, то скажуть їм: «У якому станi ви були?» Тi дадуть вi дповiдь : « Ми були слабкими на землi!» їм скажуть: «Хiба земля Аллаха не широка? Ви ж могли здiй снити переселення!» Притулком для таких буде геєна! Мерзотне ж це мiсце для повернення!

98. Окрiм слабких чоловiкiв, жiнок та дiтей, якi не спроможнi хитрувати та не можуть знайти шлях [для переселення].

99. Можливо, Аллах дарує прощення їм; воiстину, Аллах вибачає та прощає!

100. I хто здiйснить переселення на шляху Аллаха, той знайде на землi багато притулкiв та достаток! А хто вийде зi свого будинку, здiйснюючи переселення на шляху Аллаха та Його Посланця, i спiткає того смерть, то його винагородить Аллах! Аллах — Прощаючий, Милосердний!

101. Якщо ви подорожуєте землею, то не буде вам грiха скоротити деякi молитви через страх перед смутою з боку невiруючих. Воiстину, невiруючi для вас — справжнi вороги!

102. Коли ти перебуваєш з вiруючими на молитвi, то нехай частина iз них стоїть поряд iз тобою i тримає зброю свою. I коли звершать вони земний уклiн, то нехай стануть позаду вас. Потiм нехай прийде iнша частина вiруючих, яка ще не молилася, i нехай вона молиться разом iз тобою,виявляючи обережнiсть i тримаючи в руках свою зброю. Тi, якi не вiрують, бажають, щоб ви забули про свою зброю та спорядження, i тодi вони напали б на вас. Та не буде вам грiха, якщо вiдкладете ви зброю, потрапивши пiд сильну зливу чи захворiвши. Але будьте обережними! Воiстину, Аллах приготував для невiруючих принизливу кару!

103. Коли ви звершите молитву, то згадуйте Аллаха — стоячи, сидячи та лежачи. I коли ви опинитеся у безпецi, то звершуйте повну молитву. Воiстину, молитва встановлена для вiруючих у визначенi часи.

104. I не слабшайте, переслiдуючи [невiруючих] людей. Якщо ви страждаєте, то i вони страждають так, як страждаєте ви. Але ви сподiваєтесь на те вiд Аллаха, на що не сподiваються вони. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

105. Воiстину, Ми зiслали тобi Писання в iстинi, щоб ти судив помiж людьми так, як показав тобi Аллах. Тож не будь для зрадникiв захисником,

106. i благай прощення у Аллаха. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

107. I не сперечайся на користь тих, якi зраджують самi себе. Воiстину, Аллах не любить зрадникiв та грiшникiв.

108. Вони можуть заховатися вiд людей, але не зможуть заховатися вiд Аллаха. Адже Вiн перебуває iз ними, коли вони вночi замишляють слова, якими Вiн не буде задоволений. Аллах осягає те, що роблять вони!

109. Ось ви сперечаєтесь на їх користь у земному життi. Але хто буде сперечатись на їх користь перед Аллахом у Судний День? I хто буде їхнiм опiкуном?

110. Але хто скоїть зле або буде несправедливим до самого себе, а потiм благатиме прощення у Аллаха, той знайде Аллаха Прощаючим, Милосердним!

111. I хто скоїв щось грiховне, той скоїв його лише проти самого себе. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

112. I хто скоїв щось помилкове чи грiховне, а потiм приписав його невинному, той поклав на себе тягар наклепу та явного грiха!

113. Якби не ласка Аллаха до вас та не милiсть Його, то частина iз них неодмiнно забажала би збити тебе зi шляху. Але вони не зiб’ють зi шляху нiкого, окрiм самих себе, i вони не зможуть завдати тобi нiякої шкоди. Аллах зiслав тобi Писання та мудрiсть.

114. Немає добра в бiльшостi їхнiх потаємних розмов, якщо тiльки вони не будуть закликати до милостинi, добра чи миру помiж людьми. I хто зробить це, прагнучи до вдоволення Аллаха, тому даруємо Ми велику винагороду!

115. I того, хто буде суперечити Посланцю навiть пiсля того, як йому став зрозумiлий прямий шлях i не пiде шляхом вiруючих, того Ми скеруємо туди, куди вiн звернувся — та й вкинемо до геєни! Мерзотне ж це мiсце для повернення!

116. Воiстину, Аллах не прощає, коли Йому додають рiвних, але прощає все, окрiм цього, тому, кому побажає! I хто додає Аллаху рiвних, той заблукав у глибокiй оманi!

117. Вони кличуть замiсть Нього лише названi жiночими iменами божества. I вони не кличуть нiкого iншого, як тiльки бунтiвного шайтана!

118. Аллах прокляв його. А вiн сказав: «Я неодмiнно заберу певну частину Твоїх рабiв!

119. Я зiб’ю їх зi шляху, зваблю марними сподiваннями, накажу їм вiдрiзати вуха худобi та змiнювати творiння Аллаха». I хто узяв собi шайтана покровителем замiсть Аллаха, той вже зазнав очевидних втрат.

120. Вiн дає обiцянки їм та зваблює марними сподiваннями. Але шайтан обiцяє їм нiщо iнше, як тiльки спокусу!

121. Домiвкою таких буде геєна. I вони не знайдуть порятунку вiд неї!

122. А тих, якi увiрували i творили добрi справи, Ми введемо в сади, де течуть рiки. Вони будуть там довiку. Обiцянка Аллаха — iстина; i хто ж правдивiше вiд Аллаха словом?

123. I це не залежить вiд ваших бажань чи бажань людей Писання. I хто чинить зло, тому вiдплатять тим же, i не знайдеться йому, окрiм Аллаха, нi покровителiв, нi помiчникiв!

124. I хто не робив би добрих справ — вiруючий чоловiк чи вiруюча жiнка, то увiйдуть вони до раю, i не вчинять iз ними несправедливо навiть на плiвку iз кiсточки фiнiка.

125. У кого краща релiгiя, нiж у того, хто пiдкорив себе Аллаху, є праведним та йде за вiрою Iбрагiмаханiфа? Аллах же зробив Iбрагiма Своїм другом.

126. Аллаху належить те, що на небесах i те, що на землi. Адже Аллах осягає кожну рiч!

127. Тебе просять встановити припис щодо жiнок. Скажи: «Аллах встановлює вам припис щодо них i щодо того, про що читаєте ви у Писаннi– про осиротiлих жiнок , яким ви не даєте того, що належить їм, маючи бажання одружитися з ними; а також про безпомiчних дiтей i про те, щоб ви ставились до сирiт справедливо». I яке благо ви не робили б, Аллах знає про це![42]

128. Якщо жiнка боїться неприязнi чоловiка чи вiн уникає її, то не буде їм обом грiха, якщо вони полагодять мiж собою миром, адже злагода – краща! Люди є жадiбними, але, якщо ви будете доброчин ними та богобоязливими, то, воiстину, Аллаху вiдомо те, що робите ви!

129. Ви нiколи не зможете однаково ставитися до всiх дружин зi справедливiстю, навiть якщо ви прагнете до цього. Не схиляйтесь до однiєї, залишаючи iншу в невизначеностi. I якщо ви будете праведними та богобоязливими, то, воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

130. А якщо [подружжя] розлучиться, то кожного з них Аллах збагатить вiд щедростi Своєї. Аллах — Щедрий, Мудрий!

131. Аллаху належить те, що на небесах i те, що на землi. I Ми вже заповiдали тим, кому дано Писання ранiше за вас, а також вам, щоб ви боялися Аллаха. А якщо ви не увiруєте, то Аллаху належить те, що на небесах i те, що на землi, i Аллах — Багатий, Хвалимий!

132. Аллаху належить те, що на небесах i те, що на землi. I достатньо Аллаха як Опiкуна!

133. Якщо Вiн побажає, то забере вас — о люди! — i приведе нових. Адже Аллах спроможний на це!

134. I якщо хто прагне винагороди земного життя, то у Аллаха — винагорода земного життя i життя наступного. Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

135. О ви, якi увiрували! Тримайтесь справедливостi, коли будете ви свiдками перед Аллахом, навiть якщо це свiдчення буде проти вас самих, ваших батькiв чи родичiв. Буде це багатий чи бiдний, їхня справа належить Аллаху. Не йди за пристрастю, щоб не порушити справедливостi. Якщо ж ви спотворите [свiдчення] або вiдмовитесь вiд нього, то, воiстину, Аллаху вiдомо те, що робите ви!

136. О ви, якi увiрували! Вiруйте в Аллаха,Його Посланця i Писання, яке Вiн зiслав Посланцю Своєму; а також у Писання, яке було зiслано ранiше. I хто не вiрує в Аллаха, Його ангелів, Його писання, Його посланців та в Останній День, той заблукав у глибокій омані!

137. Воiстину, тих, якi увiрували, а потiм стали невiруючими, а потiм знову увiрували i знову стали невiруючими, ще й додавши собi невiр’я – тих не простить Аллах i не вкаже їм шляху!

138. Сповiсти ж добру звiстку лицемiрам — про те, що чекає на них болiсна кара!

139. Тим, якi беруть собi за приятелiв невiруючих, нехтуючи вiруючими! Невже вони прагнуть отримати вiд них силу? Воiстину, вся сила належить Аллаху!

140. Аллах вже зiслав вам у Писаннi, щоб ви не сiдали разом iз тими, якi, почувши знамення Аллаха, не вiрують у них та насмiхаються з них — поки вони не почнуть розмовляти про щось iнше. Iнакше ви будете схожi на них! Воiстину, Аллах збере лицемiрiв та невiруючих у геєнi — усiх!

141. Вони очiкують того, що трапиться з вами. Якщо прийде до вас вiд Аллаха перемога, то вони скажуть: «Хiба ж ми не були з вами?» А якщо перемога буде на боцi невiруючих, то вони скажуть: «Хiба ж ми не допомагали вам та не захищали вас вiд вiруючих?» Аллах розсудить мiж вами в День Воскресiння, i Аллах нiколи не дарує невiруючим переваги над вiруючими!

142. Воiстину, лицемiри намагаються обманути Аллаха, а насправдi Вiн обманює їх. I коли вони звершують молитву, то роблять це з лiнощами, тiльки показуючи себе перед людьми та рiдко згадуючи Аллаха,

143. хитаючись посерединi — нi до цих, нi до тих. А кого Аллах збив зi шляху, тому ти не знайдеш дороги!

144. О ви, якi увiрували! Не берiть собi за приятелiв невiруючих замiсть вiруючих. Невже ви прагнете, щоб Аллах мав проти вас очевидний доказ?

145. Воiстину, лицемiри опиняться на самому днi пекла. I ти не знайдеш для них помiчника!

146. Окрiм тих, якi покаялись, виправились, шукали захисту в Аллаха та були щирими у своїй вiрi перед Аллахом. Саме вони будуть разом iз вiруючими; i Аллах дарує вiруючим велику винагороду!

147. Невже Аллах буде карати вас, якщо ви будете вдячними та вiруючими? Аллах — Вдячний, Всезнаючий!

148. Аллах не любить привселюдного лихослiв’я, хiба як вчинили несправедливо iз кимось. Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

149. Якщо робитимете ви добро вiдкрито чи потаємно, або ж простите зло, то Аллах — Прощаючий, Всемогутнiй!

150. Воiстину, тi, якi не вiрують в Аллаха та Його посланцiв, намагаються провести межу мiж Аллахом та Його посланцями i говорять: «Ми вiримо в одних, та не вiримо в iнших», прагнучи обрати середнiй шлях.

151. Вони — справжнi невiруючi. А для них Ми приготували принизливу кару!

152. А тим, хто увiрував у Аллаха та Його посланцiв, i хто не проводить жодної межi мiж ними, Вiн дасть винагороду їхню. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

153. Просять тебе люди Писання, щоб зiслав ти їм писання з неба. Вони вже просили в Муси ще бiльшого й говорили: «Покажи нам Аллаха на власнi очi!» Та вразила їх блискавка за несправедливi слова їхнi. Але пiсля того, як прийшли до них яснi знамення, узяли вони собi тiльця [для поклонiння]. Проте Ми простили їм це, та й дали Мусi яснi докази.

154. Ми звели перед ними гору, вiдповiдно до Нашого завiту iз ними, та й сказали їм: «Увiйдiть до брами, низько кланяючись!» I ще сказали Ми їм: «Не порушуйте суботи!», i взяли Ми з них обiцянку тверду.

155. За порушення завiту свого, за невiр’я їхнє у знамення Аллаха та за їхнє вбивство пророкiв без права на те, за їхнi слова: «Закритi серця нашi!» — але ж це Аллах запечатав їх за невiр’я їхнє, i слабка вiра їхня, —

156. за їхнє невiр’я i за те, що звели вони на Мар’ям великий наклеп,

157. та за слова їхнi: «Воiстину, ми вбили Iсу, сина Мар’ям!», але ж вони не вбили його та не розiп’яли, а це лише так здалося їм. Воiстину, тi, якi сперечаються про нього, перебувають у сумнiвi, i немає у них знання, а лише йдуть вони за здогадками. Справдi, вони не вбивали його.

158. Це Аллах пiднiс його до Себе; Аллах — Великий, Мудрий!

159. I, воiстину, серед людей Писання є такi, якi не увiрують в [Iсу] аж до смертi своєї. Тож у День Воскресiння вiн буде свiдком проти них!

160. [За все це] та за несправедливiсть тих, якi є юдеями, Ми заборонили їм тi блага, якi були дозволенi їм ранiше. Та ще й за те, що вони багатьох людей збивали зi шляху Аллаха.

161. Вони займалися лихварством, хоча їм було заборонено це, а також без права пожирали майно людей. Невiруючим з-посеред них Ми приготували болiсну кару!

162. Проте утвердженим у знаннi та вiруючим з-посеред них, якi вiрують у зiслане тобi та зiслане ранiше за тебе; тим, якi творять молитву, дають закят та вiрують у Аллаха i Судний День, Ми дамо велику винагороду!

163. Воiстину, Ми дарували тобi одкровення, як дарували його Нуху та пророкам пiсля нього, як дарували одкровення Iбрагiму, Iсмаїлу, Iсхаку, Якубу та колiнам; Ici, Аюбу, Юнусу, Гаруну та Сулайману. I Ми дарували Давуду Забур.[43]

164. Про деяких посланцiв Ми вже розповiдали тобi ранiше, а про деяких — не розповiдали. Аллах же промовляв до Муси словом.

165. [Розповiдали i про] посланцiвблаговiсникiв та застерiгачiв, щоб не мали люди пiсля цього доказу проти Аллаха. Аллах — Великий, Мудрий!

166. Та Аллах свiдчить, що зiслане тобi — зiслане за знанням Його. Ангели також свiдчать про це. I Аллаха достатньо як Свiдка!

167. Воiстину, тi, якi самi не вiрують та збивають iнших зi шляху Аллаха, зайшли далеко в оманi своїй!

168. Не простить Аллах тих, якi не вiрували та чинили несправедливiсть, та й не поведе їх прямим шляхом,

169. а тiльки шляхом геєни, де вони будуть довiку. I це для Аллаха — легко!

170. О люди! Прийшов до вас Посланець iз iстиною вiд Господа вашого. Увiруйте ж задля блага свого! А якщо не увiруєте, то Аллаху належить те, що на небесах i на землi. Аллах — Всезнаючий, Мудрий.

171. О люди Писання! Не порушуйте релiгiї вашої та не говорiть про Аллаха нiчого, крiм iстини. Адже Месiя — Iса, син Мар’ям — лише посланець Аллаха та слово Його, донесене до Марiї, та дух вiд Нього. Увiруйте ж в Аллаха та посланцiв Його i не кажiть: «Трiйця». Краще для вас утриматись вiд цього. Воiстину, Аллах — Бог єдиний, пречистий Вiн вiд того, щоб мати дитину. Йому належить те, що на небесах i те, що на землi. Достатньо Аллаха як Опiкуна!

172. Нi Месiя, нi наближенi ангели нiколи не цуралися бути рабами Аллаха. А всi тi, якi цураються бути рабами Його та сповнюються гординi, будуть зiбранi бiля Нього [на Суд]!

173. А тим, якi увiрували та робили добрi справи, Вiн сповна дасть винагороду їхню, та ще й збiльшить її за ласкою Своєю. А тих, якi цуралися та сповнювалися гординi, Вiн скарає карою болiсною! I не знайдеться їм, окрiм Аллаха, нi Захисника, нi Помiчника!

174. О люди! Прийшов до вас доказ вiд Господа вашого! I зiслали Ми вам свiтло ясне!

175. Тих же, якi увiрували та покладали сподiвання на Аллаха, Вiн введе в милiсть i ласку Свою, та й поведе до Себе прямим шляхом.

176. Просять тебе встановити припис. Скажи: «Аллах встановить вам припис вiдносно спорiдненостi по бiчнiй лiнiї. Якщо загине чийсь чоловiк, i немає в нього дитини [i батькiв], але є сестра, то їй — половина того, що лишив вiн. Так само й вiн успадковує її [майно], якщо немає у неї дитини. Якщо ж сестер двi, то їм належить двi третини того, що залишив вiн. А якщо родичi — брати й сестри, то чоловiку належить частка спадку, рiвна частцi двох жiнок. Аллах пояснює вам це, щоб не потрапили ви в оману. Аллах знає про кожну рiч!»

[36] «Половина покарання»: тут мається на увазi побиття.

[37] Див. остаточну заборону на вжиток вина й азартнi iгри у дев’яностому аятi сури «Трапеза».

[38] «Вiрують у джiбта, тагута» — мають багатобожникiв собi за спiльникiв.

[39] «Стримуйте свої руки»: тобто не починайте вiйни.

[40] «Окрiм тих» — це стосується згаданої у попередньому аятi боротьби проти невiруючих, а не виразу «не берiть серед них нi приятелiв, нi помiчникiв» (аль-Багаввi).

[41] Як свiдчать тлумачi, цей аят пiдкреслює важкiсть грiха вбивства.

[42] «Про безпомiчних дiтей» — малих дiтей, якi ще не можуть вступити у право користування спадком.

[43] Так у Коранi названо Псалтир.

СУРА 5. AЛЬ-МАЇДДА

(ТРАПЕЗА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О ви, якi увiрували! Дотримуйтеся угод! Дозволено вам у їжу тварин, окрiм тiєї худоби, яку заборонено вам. Заборонено полювання, коли перебуваєте ви в паломництвi. Воiстину, Аллах вирiшує так, як побажає!

2. О ви, якi увiрували! Не порушуйте нi знакiв Аллаха, нi забороненого мiсяця, не зачiпайте нi тварин, що йдуть на жертву, нi прикрас [тварин], нi людей, що йдуть у Дiм Заборонений, прагнучи здобути милiсть Господню. I коли вийдете ви iз Забороненого Мiсця, то можете полювати. I нехай ненависть до тих, якi не пускали вас у Заборонену Мечеть, не штовхає вас на злочин. Тож допомагайте одне одному в справах праведностi та богобоязливостi, але не допомагайте одне одному в справах грiха та ворожнечi. I бiйтеся Аллаха, воiстину, Аллах суворий у покараннi![44]

3. Заборонено вам мертвечину, кров, свинину, а також те, що забито не заради Аллаха; i задушене, i забите насмерть, i те, що впало з висоти, i вбите рогами iнших тварин, i вбите хижаком — хiба як виконаєте необхiднi приписи. I заборонено вам зарiзане на капищах поганських. Заборонено також гадати на стрiлах. Усе це — грiх. Сьогоднi тi, хто не вiрував, втратили надiю [знищити] вашу релiгiю. Не бiйтеся їх, а бiйтеся Мене! Сьогоднi Я завершив вам вашу релiгiю, довiв до кiнця Свою милiсть до вас i схвалив iслам як вашу релiгiю. Якщо ж хтось змушений був [з’їсти заборонене], не бажаючи грiха, то Аллах — Прощаючий, Милосердний![45]

4. Запитують вони тебе, що дозволено їм. Скажи: «Дозволено вам добру їжу, споживайте також виловлене для вас навченими тваринами, навченими того, чого Аллах навчив вас. Тiльки згадуйте iм’я Аллаха [над їжею], воiстину, Аллах швидкий у вiдплатi!»

5. Сьогоднi дозволено вам прекрасну їжу. Дозволено вам їжу людей Писання, i вашу їжу дозволено їм. [Дозволенi вам] цнотливi жiнки з-посеред вiруючих i людей Писання, коли сплатите ви викуп за них, коли ви цнотливi, а не розпусники, i не берете їх наложницями. А хто вiдрiкся вiд вiри — марнi його вчинки, а в наступному життi вiн буде серед тих, хто матиме втрати!

6. О ви, якi увiрували! Коли стаєте ви на молитву, то омийте вашi обличчя й руки до лiктiв, протрiть голову та вимийте ноги до кiсточок. А якщо ви перебуваєте в станi нечистоти, то викупайтеся. Якщо ж ви хворi, чи знаходитесь у дорозi, якщо хтось iз вас справив нужду чи торкнувся жiнки й не знайшов води, то омийте обличчя чистим сухим пiском, обiтрiть ним обличчя своє i руки. Не бажає Аллах утруднювати вас, а бажає вам очищення i завершення Своєї милостi вам. Можливо, ви будете вдячнi!

7. I згадуйте милiсть Аллаха до вас i завiт ваш iз Ним, коли сказали ви: «Слухаємо i пiдкоряємося!», i бiйтеся Аллаха. Воiстину, Вiн знає те, що приховане в ваших серцях!

8. О ви, якi увiрували! Будьте стiйкими у вiрi в Аллаха, свiдчiть справедливо i нехай ненависть ваша до iнших не веде до несправедливостi. Тримайтеся справедливостi, бо вона ближча до богобоязливостi. Бiйтеся Аллаха, воiстину, Йому добре вiдомо все те, що ви чините!

9. Обiцяв Аллах тим, якi увiрували i творили добрi справи, прощення i велику винагороду!

10. А тi, якi не увiрували й вiдкидали Нашi знамення, вони — жителi пекла!

11. О ви, якi увiрували! Згадайте милiсть Аллаха до вас, коли вороги пiдняли свої руки проти вас, але Аллах вiдвернув їх. Бiйтеся Аллаха, i на Аллаха нехай сподiваються вiруючi!

12. I, iстинно, Аллах узяв завiт iз синами Iсраїла. I вiдiслали Ми дванадцять вождiв з-посеред них. I сказав Аллах: «Воiстину, Я — з вами! Якщо будете ви звершувати молитву, даватимете закят й увiруєте в посланцiв Моїх, будете пiдтримувати їх i дасте Аллаху добру позику, то Я прошу вам злi вчинки вашi i введу в сади, де течуть рiки. Якщо ж хтось iз вас залишиться невiруючим пiсля цього — то вiн збився з прямого шляху!»

13. А за те, що порушили вони завiт iз Нами, Ми прокляли їх та зробили жорстокими серця їхнi. Змiнюють вони слова, невiрно тлумачать [Писання], забули вони ту його частину, яку їм треба було пам’ятати. Не перестанеш ти дiзнаватися про їхню зраду, лише окрiм декого з них, але ти вибач їх i прости. Воiстину, Аллах любить тих, хто творить добро!

14. I з тими, якi говорять: «Ми — християни», взяли Ми завiт. I забули вони ту частину [Писання], яку їм треба було пам’ятати. I посiяли Ми серед них ворожiсть i ненависть одне до одного аж до Дня Воскресiння. I покаже тодi їм Аллах, що вони чинили!

15. О люди Писання! Прийшов до вас Посланець Наш, щоб роз’яснити вам багато з того, що ви приховуєте з Писання, i щоб багато чого простити вам! Прийшло до вас свiтло вiд Аллаха i ясне Писання,

16. яким веде Аллах до шляхiв миру тих, котрi шукають Його вдоволення. Виводить Вiн їх за Своїм наказом з темряви до свiтла, й провадить їх до шляху прямого!

17. Iстинно, не вiрують тi, якi говорять: «Воiстину, Аллах, Вiн — Месiя, син Мар’ям!» Скажи: «Хто може завадити волi Аллаха, якщо Вiн захоче знищити Месiю, сина Мар’ям, i матiр його, й тих, хто на землi — всiх?» Аллаху належить влада над небесами, землею i над тим, що помiж ними. Створює Вiн те, що бажає, i Вiн спроможний на кожну рiч!

18. I говорять юдеї та християни: «Ми — сини Аллаха й улюбленцi Його!» Скажи: «Чому ж карає Вiн вас за грiхи вашi? Адже ви, люди — творiння Його. Прощає Вiн, кого побажає i карає, кого побажає. Йому належить влада над небесами, землею i над тим, що помiж ними! I до Нього — повернення!»

19. О люди Писання! Прийшов до вас Наш Посланець пiсля перерви в посланцях, роз’яснюючи [iстину], щоб не могли стверджувати ви: «Не приходив до нас нi благовiсник, нi застерiгач!» I ось — прийшов до вас благовiсник i застерiгач! Аллах спроможний на кожну рiч!

20. I коли сказав Муса народу своєму: «О народе мiй! Згадайте милiсть Аллаха до вас, коли обрав Вiн серед вас пророкiв i зробив вас володарями, i дав вам те, чого не давав нiкому зi свiтiв!

21. О народе мiй! Увiйдiть у землю священну, яка є приписом Аллаха для вас, не повертайтеся назад, а то матимете втрати!»

22. Сказали вони: «О Муса! Воiстину, тут же перебувають велетнi! Ми нiколи не пiдемо туди, доки вони будуть там. Якщо ж вони залишать цю землю, то тодi увiйдемо ми!»

23. Сказали два богобоязливих мужi, нехай надiлить їх благами Аллах: «Увiйдiть у землю зненацька, через браму, та й не бiйтеся їх, дарує Аллах перемогу вам, якщо ви вiруєте!»

24. Сказали вони: «О Муса! Воiстину, нiзащо й нiколи не ступимо ми на землю цю, поки знаходяться там велетнi! Йди сам iз Господом твоїм i бийся там iз ними. Воiстину, ми побудемо тут!»

25. Сказав Муса: «Господи, воiстину, пiдвладний менi тiльки я i брат мiй. Розсуди й роздiли ж нас iз цим народом грiшним!»

26. Сказав Господь: «Воiстину, заборонена ця країна вам на сорок рокiв. Будете ви блукати по землi. Не сумуй же за народом грiшним!»

27. I повiдай їм розповiдь iстинну про синiв Адама, коли вони обидва принесли жертву, та її було прийнято в одного, але не було прийнято в iншого, який потiм сказав: «Я вб’ю тебе!» Вiдповiв другий: «Воiстину, Аллах приймає жертви лише вiд богобоязливих!

28. Якщо пiднiмеш ти руку, щоб убити мене, то не пiднiму руки я, щоб убити тебе. Воiстину, я боюся Аллаха, Господа свiтiв!

29. Воiстину, я хочу, щоб ти взяв на себе грiх проти мене й свiй грiх, i ти будеш серед жителiв пекла, а це — кара злочинцям!»

30. Але велiла тому душа його вбити брата свого, i вбив вiн його. I опинився вiн посеред тих, якi мали втрати!

31. I послав Аллах крука розгрiбати землю, щоб показати, як ховати мертве тiло брата свого. Сказав вiн: « Горе менi! Не в змозi я, мов крук цей, поховати мертве тiло брата мого!» I опинився вiн серед сповнених каяття.

32. Iз цiєї причини наказали Ми синам Iсраїла: «Якщо хтось уб’є душу не як помсту за душу й не як помсту за нечестя на землi, то це прирiвнюється до вбивства всiх людей. А хто оживить душу померлого, той оживить усiх людей». Так, істинно, приходили до них посланцi з ясними доказами. Але й пiсля цього багато хто з них чинить грiх на землi!

33. Воiстину, вiдплатять тим, якi воюють проти Аллаха i Посланця Його та чинять безчестя на землi — будуть вони вбитi чи розiп’ятi, або будуть вiдрубанi руки та ноги їхнi, чи вигнанi будуть вони iз землi. Це їм — ганьба в земному життi та кара велика в життi наступному!

34. Окрiм тих, якi покаялися ранiше, нiж подолали ви їх. Тож знайте, що Аллах — Прощаючий, Милосердний!

35. О ви, якi увiрували! Бiйтеся Аллаха й шукайте шляхи наближення до Нього i борiтеся на шляху Його! Можливо, матимете ви успiх!

36. Воiстину, якби тi, якi не вiрують, мали б те, що на землi й навiть бiльше цього, щоб викупити себе цим вiд кари в День Воскресiння, то не взяли б того вiд них. Чекає на них болiсна кара!

37. Бажатимуть вони вийти з вогню, але нiколи вони не вийдуть iз нього. Чекає на них жорстока кара!

38. Крадiю i крадiйцi вiдрiзайте руку як покарання за їхні злочин. Покарання — це як приклад вiд Аллаха, адже Аллах — Великий, Мудрий!

39. А в того, хто покається пiсля злочину свого й виправиться, прийме Аллах каяття. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

40. Чи ти не знаєш, що Аллаху належить влада на небесах i на землi? Карає Вiн, кого побажає, i прощає, кого побажає, адже Аллах спроможний на кожну рiч!

41. О Посланець! Хай не засмучують тебе тi, якi поспiшають у невiр’ї та говорять своїми устами: «Ми увiрували», але немає вiри в серцях їхнiх; i тi юдеї, якi прислуховуються до брехнi та прислуховуються до iнших людей, котрi не приходили до тебе. Спотворюють вони значення слiв i говорять: «Якщо дано вам це, то берiть його, а якщо не дано, то стережiться!» А якщо побажає Аллах спокусити когось, то ти перед Аллахом не допоможеш йому нiчим! Вони — тi, чиї серця не побажав Аллах очистити, їм — ганьба в земному життi та кара велика в життi наступному!

42. Слухачi неправди, поглиначi забороненого! Якщо прийдуть вони до тебе, то розсуди мiж ними або ж вiдвернися вiд них. Якщо вiдвернешся ти вiд них, то не зашкодять вони тобi нiяким чином. Якщо ж будеш судити їх, то суди мiж ними справедливо. Воiстину, Аллах любить справедливих!

43. Але ж як поставлять вони тебе суддею, коли є в них Таурат, в якому мiститься суд Аллаха? Потiм же вiдвернуться вони пiсля цього. Нi, не вiрують вони!

44. Воiстину, зiслали Ми Таурат, в якому — прямий шлях i свiтло. Судять за ним юдеїв пророки, якi навернулися до Аллаха, i рабини, i книжники, як це було наказано їм — оберiгати Писання Аллаха i бути свiдками йому. I не бiйтеся людей, а бiйтеся Мене! I не продавайте знамень Моїх за безцiнь! А тi, якi не судять за тим, що зiслав Аллах, вони— невiруючi!

45. I приписали Ми їм там: «Душа — за душу, око — за око, нiс — за нiс, вухо — за вухо, зуб — за зуб, а також вiдплата за поранення». Якщо ж хтось вiдмовиться вiд помсти — то милiсть ця буде спокутою його. А тi, якi не судять за тим, що зiслав Аллах, вони — несправедливi!

46. Слiдами їхнiми вiдправили Ми Iсу, сина Мар’ям, iз пiдтвердженням iстинностi того, що було до нього в Тауратi, й дарували Ми йому Iнджiль, у якому прямий шлях i свiтло та пiдтвердження iстинностi того, що було до нього в Тауратi, i як прямий шлях та пересторогу для богобоязливих.

47. I нехай судять люди Iнджiлю за тим, що зiслав їм Аллах. А тi, якi не судять за тим, що зiслав Аллах, вони — нечестивцi!

48. Зiслали Ми тобi Писання в iстинi, яке пiдтверджує те, що було до цього в писаннях, i тебе як наглядача над ним. Тож суди мiж ними згiдно з тим, що зiслав Аллах, i не пiдкоряйся бажанням їхнiм, щоб не ухилитися вiд тiєї iстини, яка явилася тобi. Кожному з-посеред вас встановили Ми рiзнi закони й приписи. Якби побажав Аллах, то створив би Вiн вас громадою єдиною, але випробовує Вiн у тому вас, що дарував вам. Змагайтеся ж у добрих справах, до Аллаха ви всi повернетеся, i звiстить Вiн вам про те, щодо чого були ви незгоднi одне з одним!

49. I суди мiж ними за тим, що зiслав Аллах, i не пiдкоряйся бажанням їхнiм, i стережись, щоб не збили вони тебе нi на крихту з того, що зiслали Ми тобi! Якщо ж вiдвернуться вони, то знай, що бажає Аллах покарати їх за деякi грiхи їхнi, а, воiстину, багато серед людей нечестивцiв!

50. Невже прагнуть вони суду часiв невiгластва? Хто ж кращий за Аллаха в судi для людей твердо [вiруючих]?

51. О ви, якi увiрували! Не берiть юдеїв та християн у приятелi — вони приятелi однi одним. А хто ж серед вас знається з ними — вiн сам з-посеред них. Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом нечестивих!

52. Тож ти бачиш тих, чиї серця хворi — поспiшають вони до них, кажучи: «Боїмося ми, що лихо спiткає нас». А, можливо, Аллах дарує перемогу або наказ вiд Себе! I тодi вони розкаються в тому, що приховували в серцях своїх!

53. I скажуть тi, якi увiрували: «Невже це тi, якi клялися Аллахом — найсильнiшою клятвою — що вони справдi з нами?» Даремнi вчинки їхнi, й матимуть вони втрати!

54. О ви, якi увiрували! Якщо вiдступить хтось iз вас вiд своєї релiгiї, то Аллах швидко явить людей, яких любить Вiн i якi люблять Його, й будуть вони смиренними перед вiруючими й непохитними перед невiруючими, борцями на шляху Аллаха, i тими, хто не боїться осуду. Така ласка Аллаха! Дає Вiн її, кому побажає. Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!

55. Покровитель ваш — лише Аллах, Посланець Його й тi, якi увiрували, тi, якi звершують молитву, дають закят, поклоняються!

56. Тi, якi беруть своїм покровителем Аллаха та Посланця Його й тi, якi увiрували, воiстину, є вони прихильниками Аллаха, i вони — переможцi!

57. О ви, якi увiрували! Не приятелюйте з тими, якi вважають релiгiю вашу насмiшкою та грою, з-помiж тих, яким було дано Писання ранiше за вас i невiруючих, i бiйтеся Аллаха, якщо ви вiруючi!

58. I коли закликаєте ви до молитви, то вони знущаються i глузують. Це так, бо вони люди нерозумнi!

59. Скажи: «О люди Писання! Невже ненавидите ви нас лише за те, що увiрували ми в Аллаха, i за те, що зiслано нам, i що зiслано ранiше, i що бiльшiсть iз вас — грiшники?»

60. Скажи: «Чи не розповiсти вам про тих, кого очiкує кара вiд Аллаха й кого прокляв Аллах; i на кого прогнiвався та перетворив деяких з них на мавп та свиней, i якi поклонялися тагуту? їм — найгiрше мiсце, бо збивають вони з рiвного шляху!»

61. I коли приходять вони до вас i говорять: «Увiрували ми», то насправдi прийшли вони з невiр’ям i пiшли з ним.

62. I бачиш ти, що багато хто з-помiж них поспiшає перевершити iнших у грiхах, ворожостi та пожираннi забороненого! Мерзотне те, що чинять вони!

63. Чому ж не утримають їх рабини та книжники вiд розмов грiховних та пожирання забороненого? Iстинно, мерзотне те, що чинять вони!

64. I сказали юдеї: «Рука Аллаха закута!» Будуть закутими руки їхнi й проклятi вони за те, що говорять! Нi ж бо, руки Його широко простягнутi, надiляє Вiн, як побажає! Воiстину, те, що зiслано тобi вiд Господа твого, багато в кого з них збiльшує непокору й невiр’я. Ми пiдняли мiж ними ворожiсть i ненависть до Дня Воскресiння. Завжди, коли розпалюють вони вогонь вiйни, гасить його Аллах. Вони прагнуть поширити нечестя на землi, та Аллах не любить нечестивих!

65. Якби ж то люди Писання увiрували й боялися [Аллаха], вiдпустили б Ми грiхи їхнi та ввели би їх у сади насолоди.

66. Якби вони трималися Таурату, Iнджiлю й того, що зiслано їм вiд Господа їхнього, то пожинали б вони те, що над їхнiми головами та пiд їхнiми ногами. Є серед них i справедливi люди. Але щодо бiльшостi з них — мерзота те, що чинять вони!

67. О Посланець! Сповiсти те, що зiслано тобi вiд Господа твого! А якщо не зробиш ти цього, то не сповiстиш послання Його! Аллах захистить тебе вiд людей. Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом невiруючих!

68. Скажи: «О люди Писання! Ви не утвердитесь нi в чому доти, доки не будете триматися Таурату та Iнджiлю, i того, що зiслано вам вiд Господа вашого!» Воiстину, те, що зiслано тобi вiд Господа твого, багато в кого з них збiльшує непокору i невiр’я. Тож не сумуй за людьми невiруючими!

69. Воiстину, тi, якi увiрували, i тi, якi сповiдували юдаїзм, i сабеї, i християни, з-помiж тих, якi увiрували в Аллаха та в Останнiй День i творили добро — нема їм чого боятися, i не будуть засмученi вони![46]

70. Iстинно, взяли Ми завiт iз синами Iсраїла й надiслали Ми їм посланцiв. Кожен раз, коли приходив до них посланець iз тим, що не подобалось душам їхнiм — одних вони оголошували брехунами, а iнших вбивали.

71. I думали вони, що не буде лиха їм. Були вони слiпими й глухими, потiм прийняв Аллах каяття їх, але й пiсля того все одно були слiпими й глухими багато хто з них. Але Аллах бачить те, що чинять вони!

72. Iстинно, невiруючi тi, якi говорять: «Воiстину, Аллах — це Месiя, син Мар’ям!», але ж казав Месiя: «О сини Iсраїла! Поклоняйтеся Аллаху, Господу моєму й Господу вашому!» Воi стину, тi, якi додають Аллаху р iвних — заборонив Аллах їм сади раю, будуть у пеклi вони! I не буде у неправедних помiчникiв!

73. Iстинно, не вiрують тi, якi говорять: «Воiстину, Аллах — третiй iз Трiйцi», але ж немає бога, крiм Бога єдиного! I, воiстину, якщо не вiдмовляться вони вiд того, що говорять, то тих iз них, якi не вiрують, спiткає болiсна кара!

74. Невже не покаються вони перед Аллахом i не благатимуть прощення у Нього? Адже Аллах — Прощаючий, Милосердний!

75. Месiя, син Мар’ям — лише посланець. Iстинно, приходили посланцi й до нього. Мати його — праведниця, але й вони споживали їжу! Поглянь, як роз’яснюємо Ми [невiруючим] знамення Нашi! I ще раз поглянь — у якiй же оманi вони!

76. Скажи: «Невже поклоняєтесь ви окрiм Аллаха тому, що не має влади принести вам нi шкоди, нi користi? Вiн, Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!»

77. Скажи: «О люди Писання! Не порушуйте в своїй релiгiї меж iстини й не йдiть за низькими бажаннями людей iз минулих поколiнь, якi самi заблукали й збили багатьох [зi шляху iстини]».

78. Проклятi тi, якi не вiрують, з-посеред синiв Iсраїла, вустами Давуда та Іси, сина Мар’ям. Це так, бо вони не слухалися й були порушниками!

79. Вони не утримували одне одного вiд зла, вчиненого ними! Мерзотне те, що чинять вони!

80. Бачиш ти, що багато хто з них приятелює з тими, якi не увiрували. Мерзота те, що приготували вони самi собi! Прогнiвився Аллах на них, i кара буде їм довiку!

81. Якби ж то увiрували вони в Аллаха й Посланця Його та в те, що зiслано йому, то не приятелювали б вони з ними. Але бiльшiсть iз них– нечестивцi!

82. Iстинно, Ти впевнишся, що сильнiше за всiх людей ненавидять тих, якi увiрували, юдеї та багатобожники. Iстинно, ти побачиш, що найближчi в любовi до тих, якi увiрували, тi, якi говорять: «Воiстину, ми — християни!» Це так, адже серед них є священники й ченцi, i вони не вивищують себе.

83. I коли чують вони те, що зiслано Посланцю, бачиш ти очi їхнi, сповненi слiз вiд iстини, про яку дiзналися вони. I говорять вони: «Господи наш! Увiрували ми! Тож запиши нас серед тих, хто свiдчить!

84. А чому нам не вiрити в Аллаха й ту iстину, яка прийшла до нас? Ми прагнемо, щоб Господь наш увiв нас разом iз людьми праведними!»

85. За те, що говорять вони, Аллах вiдплатить їм садами раю, де течуть рiки, й вони будуть там довiку — така вiдплата праведникам!

86. А тi, якi не вiрували та вважали за оману знамення Нашi, вони — жителi пекла!

87. О ви, якi увiрували! Не забороняйте благ, якi Аллах дозволив вам, i не порушуйте меж! Воiстину, Аллах не любить порушникiв!

88. Їжте дозволене й приємне, яким надiлив вас Аллах. I бiйтеся Аллаха, в Якого ви вiруєте!

89. Аллах не покличе вас до вiдплати за легковажнiсть у клятвах ваших, але вiдплатить Вiн за [невиконання] договорiв, якi в клятвах! Викуп за це – нагодувати десятьох бiднякiв так, як годуєте свої сiм’ї, або ж одягнути їх, або звiльнити раба. А як хто не в змозi цього зробити, нехай постить три днi. Це — викуп за порушення клятв ваших, тож тримайтеся ваших клятв. Так роз’яснює Аллах вам Свої знамення. Можливо, будете ви вдячнi!

90. О ви, якi увiрували! Воiстину, вино, азартнi iгри, каменi жертовникiв i стрiли для ворожби — мерзота вiд шайтана! Тож стережiться цього! Можливо, будете спасеннi!

91. Воiстину, шайтан бажає посiяти мiж вами ворожнечу й ненависть через вино й майсир i вiдвернути вас вiд згадування Аллаха й молитви. Невже ви не зупинитесь?[47]

92. Корiться Аллаху, корiться Посланцю, пильнуйте! Якщо вiдвернетеся ви, то знайте, що обов’язок Посланця Нашого — лише ясна звiстка!

93. Немає грiха на тих, якi увiрували й робили добрi справи, за те, що їли вони, якщо вони богобоязливi, увiрували й роблять добрi справи; якщо й далi вони богобоязливi та вiрують, якщо богобоязливi та роблять добро. Аллах любить тих, якi робить добро!

94. О ви, якi увiрували! Воiстину, Аллах буде випробовувати вас [здобиччю] вiд полювання, яку ви здобуваєте руками й списами, щоб дiзнатися, хто з вас боїться Його потаємно; а хто з вас порушить пiсля цього, тому — болiсна кара![48]

95. О ви, якi увiрували! Не полюйте, коли ви в станi паломництва! А хто з вас уб’є навмисно, то вiдплата за це — стiльки вбитої худоби, скiльки вбив вiн. Присуджують це два справедливi мужi з вас, i це — жертва , яку ви приносите до Кааби. Або ж спокутою буде їжа для бiдних, або ж вiдпов iдний цьому пiст, щоб порушник зазнав тяжкiсть свого вчинку. Аллах прощає те, що було ран iше. А якщо хтось повторить [вчинок], то Аллах скарає його. Аллах — Всемогутнiй, Володар вiдплати![49]

96. Дозволено вам i тим, хто в дорозi, полювати на морських тварин i їсти їх. Але заборонено вам полювання на сушi, поки ви перебуваєте в iхрамi. I бiйтеся Аллаха, перед Яким ви будете зiбранi!

97. Аллах зробив Каабу заповiдним домом, опорою для людей, i встановив заборонений мiсяць i жертовних тварин iз прикрасами. Це для того, щоб знали ви — Аллаху вiдомо те, що на небесах i на землi, i що Аллах — про кожну рiч Знаючий!

98. Знайте, що Аллах суворий у покараннi, i що Аллах — Прощаючий, Милосердний!

99. А Посланець повинен тiльки передати одкровення. Аллах знає, що ви вiдкриваєте й що приховуєте!

100. Скажи: «Не рiвнi зле й добре, навiть якщо тебе дивує велика кiлькiсть злого». Тож бiйтеся Аллаха, о ви, обдарованi розумом! Можливо, будете спасеннi!

101. О ви, якi увiрували! Не запитуйте про тi речi, якi прихованi та можуть засмутити вас. А якщо спитаєте про них, коли посилається Коран, то вони вiдкриються вам. Аллах простив це вам. Аллах — Прощаючий, Жалiсливий!

102. Деякi люди ранiше за вас запитували про щось подiбне й через це стали невiруючими.

103. Не встановлював Аллах приписiв нi щодо бахiри, нi саїби, нi васiли, нi хамiна, але тi, якi не вiрують, приписали неправду Аллаху, але ж бiльшiсть iз них не розумiє,[50]

104. коли говорять їм: «Прийдiть до того, що зiслав Аллах, i до Посланця», вони говорять: «Достатньо для нас того, з чим знайшли ми батькiв наших». А якщо батьки їхнi не розумiли нiчого й не йшли прямим шляхом?

105. О ви, якi увiрували! Бережiть душi вашi, щоб не звiв вас той, хто сам збився зi шляху, коли йдете ви прямим шляхом! Ви повернетеся до Аллаха й сповiстить Вiн про те, що ви чинили!

106. О ви, якi увiрували! Коли до когось iз вас прийде смерть i час складання заповiту, нехай будуть свiдками два справедливi мужi з вас, або ж двоє не з вас. Якщо смерть прийшла до вас, коли ви подорожуєте по землi, то зупинiть ї х пiсля молитви, i нехай вони поклянуться Аллахом: «Ми не продамо цього свiдчення нi за яку цiну, навiть якщо [зацiкавлена особа] буде нашим родичем, i не приховаємо свiдчення перед Аллахом. Воiстину, iнакше ми будемо серед грiшникiв!»[51]

107. А якщо стане вiдомо, що обидва вони вчинили грiх [лжесвiдчення], то нехай двоє iнших iз близьких родичiв, проти яких протестували колишнi свiдки, стануть на їхнє мiсце й поклянуться Аллахом: «Воiстину, наше свiдчення правдивiше за попереднє свiдчення, i ми не порушимо, бо iнакше були б ми серед несправедливих».

108. Це — краще, коли дають вони свiдчення щире, бо iнакше вони боятимуться, що iншi клятви дадуть пiсля їхнiх клятв. I бiйтеся Аллаха й слухайте Його! Аллах не веде прямим шляхом нечестивцiв.

109. Того Дня збере Аллах посланцiв i скаже: «Що вам вiдповiли?» Вони скажуть: «Нам невiдомо. Воiстину, тiльки Ти знаєш потаємне!»

110. Коли сказав Аллах: «О Iсо, сину Мар’ям! Згадай милiсть Мою до тебе, коли укрiпив Я тебе Духом Святим. I ти говорив iз людьми в колисцi й у дорослому вiцi; i коли Я навчив тебе писання й мудростi, Таурата й Iнджiля; i коли з дозволу Мого лiпив ти з глини подобу птаха, дихав на неї, i вона ставала птахом iз дозволу Мого; i як ти зцiлював слiпонародженого й прокаженого з дозволу Мого; i коли воскрешав померлих iз дозволу Мого; i коли стримав Я синiв Iсраїла вiд тебе, коли ти прийшов до них iз ясними знаменнями. I сказали тi, якi не вiрували з-посеред них: «Воiстину, це справжнє чаклунство!»

111. I коли вiдкрив Я апостолам: «Увiруйте в Мене й посланця Мого!», вони сказали: «Увiрували Ми, тож засвiдчи, що ми — вiдданi Тобi!»

112. Коли апостоли сказали: «О Iсо, сину Мар’ям! Чи може Господь твiй зiслати нам трапезу з неба?» Вiн мовив: «Бiйтеся Аллаха, якщо ви вiруючi!»

113. Вони сказали: «Ми бажаємо скуштувати її, щоб заспокоїлися серця нашi та впевнилися ми, що ти сказав нам правду, i щоб ми були свiдками цього!»

114. Сказав Iса, син Мар’ям: «О Аллах, Господи наш! Зiшли нам трапезу з неба, яка була би святом для перших iз нас i для останнiх iз нас — як знамення вiд Тебе; надiли ж нас, бо Ти — найкращий iз надiляючих!»

115. Сказав Аллах: «Воiстину, Я зiшлю її вам, але якщо хтось iз вас i пiсля цього не увiрує, то, воiстину, Я скараю його такою карою, якою не карав нiкого з [жителiв] свiтiв».

116. I коли сказав Аллах: «О Iсо, сину Мар’ям, чи говорив ти людям: «Вiзьмiть мене й матiр мою за двох богiв нарiвнi з Аллахом?» Iса сказав: «Преславний Ти! Не говорив я того, на що не маю права. Якби я таке й сказав, Ти б це напевно знав. Ти знаєш те, що в менi, а я не знаю того, що в Тобi. Воiстину, тiльки Ти знаєш потаємне!

117. Не говорив я їм [нiчого], крiм того, що Ти наказав менi: «Поклоняйтеся Аллаху, Господу моєму й Господу вашому!» I був я свiдком їм, поки був серед них. Коли ж Ти взяв мене, то Ти наглядаєш за ними, а Ти — кожнiй речi Свiдок!

118. А якщо Ти скараєш їх, то, справдi, вони — раби Твої, а якщо простиш їх, то, воiстину, Ти — Всемогутнiй, Мудрий!»

119. Сказав Аллах: «У цей День правдивим допоможе правдивiсть; для них — сади, де течуть рiки, будуть вони там довiку!» Аллах буде вдоволений ними, а вони будуть вдоволенi Ним! Це — великий успiх!

120. Аллаху належить влада над небесами, землею й тим, що на них. Вiн спроможний на кожну рiч!

[44] «Знаки Аллаха»: обряди хадджу (аль-Багаввi).

[45] Див. значення «кров» у сурi «Худоба», аят 145

[46] Див. коментар до 62 аяту сури «аль-Бакара».

[47] Майсир — поширена серед арабiв доiсламського перiоду азартна гра.

[48] Iдеться про заборону полювання пiд час хадджу.

[49] «Стан паломництва» (iхрам) — обрядовий вступ паломникiв на територiю мекканської мечетi.

[50] Бахiрою араби називали верблюдицю, яка народжувала п’ять рокiв пiдряд, за що її потiм вiдпускали на волю. Саїба — верблюдиця, яка була вiдпущена на волю пiсля даної господарем обiтницi (наприклад, потрапивши в бiду, араб говорив: «Якщо повернуся живий – дам волю однiй верблюдицi»). Васіла — вівця, яка народжувала ягнятко, присвячене божеству. Хамін — верблюд, від якого народилося десять верблюденят.

[51] «Або ж двоє не з вас» — йдеться про представникiв iнших вiросповiдань.

СУРА 6. AЛЬ-АНАМ

(ХУДОБА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Хвала Аллаху, Який створив небеса й землю та зробив темряву й свiт ло! Але й пiсля цього тi, якi не увiрували, додають Господу своєму рiвних!

2. Вiн — Той, Хто створив вас iз глини, а потiм призначив вам строк; є в Нього для вас ще й другий строк. Але й пiсля цього ви сумнiваєтеся!

3. Вiн — Бог на небесах i на землi. Вiн знає ваше потаємне й вiдкрите; i знає Вiн, що ви собi здобуваєте!

4. I яке б знамення зi знамень Господа їхнього до них не приходило, вони однаково вiдвертаються вiд нього!

5. Вони сприйняли iстину за неправду, коли та прийшла до них. Але скоро прийдуть до них звiстки про те, над чим насмiхалися вони!

6. Невже вони не бачать, скiльки минулих поколiнь Ми знищили? Ми дарували їм силу, якої не дарували вам, i Ми звели їм з неба ряснi дощi й дали рiкам текти в їхнiх землях. А потiм Ми знищили їх за грiхи їхнi й створили пiсля них наступне поколiння.

7. Навiть якби Ми зiслали тобi Писання в сувої, i вони торкнулися б його своїми руками, то тi, якi не вiрують, неодмiнно сказали б: «Це — явне чаклунство!»

8. Вони говорять: «Чому не посланий до нього ангел?» Якби Ми послали ангела, то справу було б вирiшено, i не дали б їм вiдстрочки.

9. Та якби Ми й послали ангела, то все одно зробили б його чоловiком, залишивши їх iз їхнiми сумнiвами.

10. Вони насмiхалися з посланцiв ще перед тобою. Але тих, хто глузував, спiткало те, над чим вони насмiхались!

11. Скажи: «То йдi ть землею та погляньте, який був кiнець тих, якi вважали за брехунiв [посланцiв]!»

12. Спитай: «Кому належить те, що на небесах i на землi?» I скажи: «Аллаху! В iн зробив милi сть Своїм обов’язком! I В iн неодмiнно збере вас у День Воскресiння, в якому немає сумнiву! Тi, якi втратили самих себе, не увiрують!»

13. Йому належить усе, що спочиває вночi та вдень, а Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

14. Скажи: «Невже я вiзьму собi покровителя замiсть Аллаха, Творця небес i землi? Вiн годує, а Його не годують». I скажи: «Менi наказано бути першим iз тих, хто пiдкорився Йому!» Тож не будь одним iз багатобожникiв![52]

15. Скажи: «Я боюся, що, в разi непослуху Господу моєму, мене буде покарано у Великий День!»

16. Але кого це омине в той День, того Вiн помилував. Це — справжнiй успiх!

17. Якщо Аллах торкнеться тебе лихом, то нiхто не вiдверне цього, крiм Нього! А якщо Вiн торкнеться тебе добром, так Вiн спроможний на кожну рiч!

18. Вiн — Всепереможний над Своїми рабами, i Вiн — Мудрий, Всевiдаючий!

19. Запитай: «Яке свiдчення найсильнiше?» I скажи: «Аллах — Свiдок мiж мною й вами! Менi вiдкрито цей Коран, щоб я застерiгав ним вас i тих, до кого вiн дiйде. Невже ви справдi свiдчите, що крiм Аллаха є ще й iншi боги?» Скажи: «Я не свiдчу про це!» [I ще] скажи: «Воiстину, Вiн— Єдиний Бог! I, воiстину, я непричетний до того, що ви приписуєте Йому рiвних!»

20. Тi, кому Ми дарували Писання, знають [Пророка] так, як знають своїх синiв; тi, якi втратили самих себе, не увiрують!

21. Хто ж несправедливiший за того, хто зводив на Аллаха наклеп i заперечував Його знамення? Воiстину, несправедливi не матимуть успiху!

22. Того Дня Ми зберемо їх усiх, а потiм скажемо багатобожникам: «Де ж вашi спiльники, яких ви вигадували?»

23. Тодi не буде в них виправдання, хiба що скажуть: «Присягаємося Аллахом, Господом нашим, що ми не були багатобожниками!»

24. Поглянь же, як вони брехатимуть про самих себе! Тож залиш їх разом iз тим, що вигадували вони!

25. Серед них є тi, якi слухають тебе, але Ми поклали на серця їхнi покрови, щоб вони не розумiли [Корану], а їхнi вуха зробили глухими. I хоч би вони побачили всi знамення, то не увiрують у них. I коли вони приходять до тебе сперечатися, то говорять тi, якi не вiрують: «Воiстину, це лише казки давнiх народiв!»

26. Вони вiдвертають людей [вiд Пророка] й вiдвертаються вiд нього самi. Але вони не знищують нiкого, окрiм себе, хоч самi цього й не знають!

27. Якби ти бачив, як зупинять їх перед вогнем! I вони скажуть: «О, якби нас повернули назад! Ми не вважали б знамення Господа нашого за брехню i були б одними з вiруючих!»

28. Та ж нi! Вiдкрилося їм те, що вони ранiше приховували! Та коли б їх i повернули назад, то вони б знову повернулися до того, що було їм заборонено! Воiстину, вони — брехуни!

29. Вони говорять: «Є тiльки наше земне життя i нас не воскресять!»

30. Якби ти бачив, як їх зупинять перед Господом їхнiм! Вiн скаже: «Хiба ж це не iстина?» Вони скажуть: «Справдi, присягаємося нашим Господом!» Вiн скаже: «Тож скуштуйте кари за те, що ви не увiрували!»

31. Вже зазнали втрат тi, якi заперечували зустрiч iз Аллахом. Коли ж раптом до них прийде Час, вони скажуть: «Горе нам за те, що ми втратили!» Вони нестимуть на своїх спинах їхнiй тягар; яке ж гiрке те, що вони несуть!

32. Життя в цьому свiтi — тiльки гра й забава. Наступне життя краще для тих, якi богобоязливi! Невже ви не розумiєте?

33. Ми знаємо, що тебе засмучують їхнi слова. Вони не вважають тебе за брехуна — нечестивцi заперечують знамення Аллаха!

34. I перед тобою вважали посланцiв за брехунiв. Але тi терпiли те, що їх називали брехунами й ображали, поки Ми не допомогли їм. Нiхто не змiнить слiв Аллаха, а до тебе дiйшли звiстки про посланцiв!

35. А якщо тебе гнiтить їхнiй вiдступ, то, якщо ти зможеш вiдшукати прохiд у землi чи сходи на небо, принеси їм знамення! Якби Аллах побажав, то зiбрав би їх на прямому шляху. Тож не будь одним iз невiгласiв!

36. Воiстину, вiдповiдають тi, якi здатнi слухати. Аллах воскресить померлих, а потiм вони повернуться до Нього!

37. Вони говорять: «Чому не зiслано йому знамення вiд Господа Його?» Скажи: «Воiстину, Аллах здатний зiслати знамення». Але ж бiльшiсть iз них не має знання!

38. Немає живих iстот на землi й лiтаючих на крилах птахiв, якi би не творили громад, як i ви. Ми нiчого не оминули в Писаннi. А потiм зберуть їх коло Господа їхнього.

39. А тi, якi заперечували Нашi знамення — вони глухi, нiмi й перебувають у темрявi. Аллах вводить в оману, кого побажає, i веде прямим шляхом, кого побажає!

40. Скажи: «Скажiть менi: якщо прийде до вас кара вiд Аллаха або прийде Час, то невже ви будете кликати когось, окрiм Аллаха, якщо ви є правдивi?»

41. Та ж нi! Ви будете кликати тiльки Його! Якщо Вiн побажає, то позбавить вас того, про що ви Його просите, i тодi ви забудете про тих, кого додавали Йому рiвними!

42. I Ми вiдсилали посланцiв до народiв перед тобою; i Ми вражали [народи] бiднiстю й стражданнями, щоб вони були покiрними.

43. Чому ж, коли вражала їх Наша кара, вони не ставали покiрними? Навпаки, серця їхнi ставали жорстокими, а шайтан прикрасив їм те, що робили вони!

44. I коли вони забули те, про що їм нагадували, то Ми вiдкрили їм шлях до кожної речi. А коли вони зрадiли тому, що їм дали, Ми зненацька схопили їх! I ось, вони розгубилися!

45. I були знищенi до останнього тi люди, якi чинили несправедливiсть. Хвала Аллаху, Господу свiтiв!

46. Запитай: «Скажiть менi: якщо Аллах забере ваш слух, зiр i запечатає вашi серця, то який бог, окрiм Аллаха, дарує вам це?» Поглянь, як Ми пояснюємо знамення — але й пiсля цього вони вiдвертаються!

47. Запитай: «Скажiть менi: якщо кара Аллаха прийде до вас зненацька чи вiдкрито, то невже знищать когось iншого, крiм несправедливих людей?»

48. Ми посилали посланцiв тiльки добрими вiсниками й застерiгачами! I тим, якi увiрують i робитимуть добро, не буде страху, й не будуть вони засмученi!

49. А на тих, якi заперечували Нашi знамення, впаде кара за те, що вони були нечестивцями!

50. Скажи: «Я не говорю вам, що в мене скарбницi Аллаха та що я знаю потаємне. I не говорю вам, що я — ангел. Я йду за тим, що вiдкрито менi. кажи: «Невже рiвнi слiпий та зрячий? Невже ви не замислитеся?»

51. Застерiгай [Кораном] тих, якi бояться того, що вони будуть зiбранi перед своїм Господом. Немає для них, окрiм Нього, нi захисника, нi заступника. Можливо, вони будуть богобоязливi!

52. I не проганяй тих, якi закликають до Господа свого зранку та ввечерi, прагнучи до лику Його! Ти нiяк не вiдповiдаєш за них, а вони нiяк не вiдповiдають за тебе. Але якщо ти проженеш їх, то будеш серед несправедливих!

53. Так Ми випробовували одних iншими, щоб тi сказали: «Невже Аллах дарував милiсть саме цим iз нас?» Та хiба ж Аллах не знає про вдячних?

54. I коли до тебе приходять тi, якi увiрували в Нашi знамення, то скажи: «Мир вам! Ваш Господь зробив для Себе милiсть обов’язком; i як хто з вас вчинить зло через невiгластво, а потiм покається й робитиме добро, то Вiн — Прощаючий, Милосердний!»

55. Так Ми роз’яснюємо знамення, щоб став зрозумiлим шлях грiшникiв.

56. Скажи: «Менi заборонено поклонятися тим, яких ви закликаєте, крiм Аллаха!» Скажи: «Я не пiду за вашими бажаннями, бо потраплю в оману й не буду одним iз тих, хто йде прямим шляхом!»

57. Скажи: «Я тримаюся ясного доказу вiд мого Господа, а ви вважаєте це за брехню! У мене немає того, що ви намагаєтеся прискорити. Рiшення належить Аллаху; Вiн прорiкає iстину, Вiн — найкращий iз суддiв!»

58. Скажи: «Якби в Мене було те, що ви намагаєтеся прискорити, то справу мiж мною й вами було би вже вирiшено!» Аллах краще знає про нечестивцiв!

59. У Нього ключi вiд потаємного i знає про них тiльки Вiн! Вiн знає те, що на сушi й те, що в морi. Жоден листок не падає, щоб Вiн не знав цього, i немає нi зернини в темрявi землi, нi чогось вологого чи сухого, чого б не було [записано] в ясному Писаннi!

60. Вiн — Той, Хто забирає вашi душi вночi й знає те, що ви робите вдень; саме тодi Вiн воскрешає вас, щоб сповнився призначений вам строк. А потiм ви повернетеся до Нього, й Вiн розповiсть вам про те, що ви чинили!

61. Вiн — Всепереможний над рабами Своїми, Вiн посилає вам охоронцiв, а коли до когось iз вас приходить смерть, то його душу забирають посланцi Нашi, якi не втрачають нiчого.

62. А потiм їх повернуть до Аллаха, їхнього Iстинного Господаря. Хiба не Йому належить вирок? А Вiн — найшвидший у вiдплатi!

63. Запитай: «Хто рятує вас вiд темряви сушi й моря, коли ви звертаєтеся до Нього покiрно й потаємно: «Якщо ти врятуєш нас вiд цього, то ми неодмiнно будемо вдячнi»?

64. Скажи: «Аллах рятує вас вiд цього й вiд усякого iншого лиха. Але й пiсля цього ви додаєте Йому рiвних!»

65. Скажи: «Вiн здатний наслати на вас кару згори чи знизу, зпiд ваших нiг, або подiлити вас на рiзнi групи, щоб однi з вас зазнали жорстокостi iнших!» Поглянь же, як Ми пояснюємо знамення; можливо, вони зрозумiють!

66. Твiй народ визнав це за брехню, хоча це — iстина! Скажи: «Я вам не опiкун!»

67. Для кожної звiстки встановлено строк. Тож скоро ви дiзнаєтеся!

68. I якщо ти побачиш, що вони пащекують про Нашi знамення, то вiдвернися вiд них, поки вони не заведуть iншої розмови. Та якщо шайтан змусить тебе забути про це, то, коли згадаєш, не сiдай поряд iз нечестивими людьми!

69. Богобоязливi не вiдповiдають за них, але мають перестерiгати — можливо, тi будуть богобоязливi!

70. Залиш тих, якi сприймають свою релiгiю як гру та забаву та яких зваблює земне життя. Але повчай їх [Кораном] — щоб не згинула жодна душа через те, що вона собi здобула — немає для неї, крiм Аллаха, нi захисника, нi заступника, i який би викуп вона не давала, не приймуть його. На тих, якi згинули через скоєнi вчинки, чекає напiй з окропу й болiсна кара за те, що вони не вiрували!

71. Скажи: «Невже ми будемо звертатися замiсть Аллаха до того, хто не принесе нам нi користi, нi шкоди? Невже ми вiдступимо пiсля того, як Аллах вказав нам прямий шлях, — наче той, кого звабили шайтани на землi й довели до сумнiвiв? У такого є друзi, якi закликають його до прямого шляху й кажуть: «Iди до нас!» Скажи: «Воiстину, прямий шлях вiд Аллаха — справжнiй прямий шлях! I нам наказано пiдкоритися Господу свiтiв,

72. звершувати молитву та боятися Його. Вiн — Той, перед Ким ви будете зiбранi!»

73. Вiн — Той, Хто створив небеса й землю в iстинi. У якийсь день Вiн говорить: «Будь!» — i ось, воно є. Слово Його — iстина! Йому належить влада над Днем, коли засурмлять у рiг. Вiн знає потаємне й явне. Вiн — Мудрий, Всевiдаючий!

74. Ось Iбрагiм сказав своєму батьку Азару: «Невже ти вважаєш iдолiв за богiв? Я бачу, що ти й твої люди перебувають у справжнiй оманi!»

75. Так Ми показали Iбрагiму царство небес i землi, щоб вiн був одним iз впевнених.

76. Коли його вкрила нiч, вiн побачив зiрку. I сказав: «Це — мiй Господь!» А коли та зайшла, вiн сказав: «Я не люблю того, що зникає!»

77. I коли вiн побачив мiсяць, що сходив, то сказав: «Це — мiй Господь!» Коли той зайшов, вiн сказав: «Якщо мiй Господь не вкаже менi прямого шляху, то я стану одним iз людей, якi заблукали!»

78. I коли вiн побачив сонце, що сходило, то сказав: «Це — мiй Господь! Воно бiльше за все те!» А коли сонце зайшло, вiн сказав: «О люди! Я непричетний до того, що ви додаєте Йому як рiвних!

79. Я щиро навернувся до Того, Хто створив небеса й землю, i я не є багатобожником!»

80. Та народ його почав сперечатися з ним. Тодi вiн сказав: «Невже ви будете сперечатися зi мною про Аллаха, який уже вказав менi прямий шлях? Я не боюся тих, кого ви додаєте Йому рiвними, хiба що Господь мiй побажає чогось iншого. Мiй Господь осягає знанням кожну рiч. Невже ви не замислитесь?

81. I як же я можу боятися тих, кого ви додаєте Йому рiвними, якщо ви самi не боїтесь додавати Аллаху рiвних, про яких Вiн не зiслав вам жодного доказу? То яка ж iз двох громад має бiльше пiдстав для безпеки, якщо ви знаєте?»[53]

82. Тi, якi увiрували й не одягали своєї вiри в несправедливiсть, перебувають у безпецi — вони йдуть прямим шляхом!

83. Такi докази Ми дали Iбрагiму проти його народу. Ми пiдносимо на вищий ступiнь, кого побажаємо. Воiстину, твiй Господь — Мудрий, Всезнаючий!

84. I Ми дарували йому Iсхака та Якуба, i Ми вказали їм прямий шлях. А ще ранiше Ми вказали прямий шлях Нуху, а з нащадкiв його — Давуду, Сулайману, Аюбу, Юсуфу, Мусi та Гаруну. Так Ми винагороджуємо тих, якi роблять добро!

85. А також Закарiї, Ях’ї, Iсi та Iльясу — усi вони з праведникiв!

86. А також Iсмаїпу, Альясу, Юнусу та Луту — усiх їх Ми вивищили над свiтами!

87. А також деяким серед батькiв їхнiх, нащадкiв їхнiх i братiв їхнiх. Ми обрали їх i вказали прямий шлях!

88. Такий прямий шлях вiд Аллаха. Вiн веде ним тих iз рабiв Своїх, кого побажає. А якщо вони додають Йому рiвних, то марним буде все те, що роблять вони!

89. Це — тi, яким Ми дарували Писання, мудрiсть i пророцтво. А якщо цi не увiрують в них, то Ми вже доручили це iншим людям, якi не стануть невiруючими!

90. Це — тi, кому Аллах вказав прямий шлях. Тож прямуй слiдом за ними! Скажи: «Я не прошу у вас вiдплати, а це — лише нагадування для свiтiв!»

91. Не оцiнили Аллаха гiдною Його мiрою тi, якi сказали: «Аллах нiчого не вiдсилав людинi!» Запитай: « Хто ж зiслав Писання, з яким Муса прийшов як зi свiтлом i прямим шляхом для людей, i яке ви зробили окремими листками, дещо зв iдти показуючи, а багато чого ховаючи? Але ж вас навчили того, чого не знали нi ви, нi вашi батьки!» Скажи: «Аллах!» I залиш їх бавитися власним пустослiв’ям!

92. Ми зiслали це Писання — благословенне, яке пiдтверджує те, що було перед ним, щоб ти застерiгав ним Матiр Мiст i тих, хто живе поза нею. Тi, якi вiрують у наступне життя, вiрують у [Коран]; вони уважнi до своїх молитов![54]

93. Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха чи говорить: «Менi дано одкровення», — а насправдi нiчого йому не вiдкрито, або говорить: «Я зiшлю подiбне до того, що зiслав Аллах»? Якби ти бачив несправедливих у темрявi смертi, як тягнуться до них руки ангелiв: «Вiддайте свої душi! Сьогоднi вiдплатять вам принизливою карою за те, що ви говорили про Аллаха неправду й нехтували знаменнями Його!»

94. «Ви прийшли до нас поодинцi — такими, якими Ми створили вас уперше, i залишили позаду себе те, що Ми дарували вам у володiння. Ми не бачимо разом iз вами заступникiв, яких ви вважали рiвними Нам. Уже розiрвано зв’язки мiж вами й полишили вас тi, кого ви вигадували!»

95. Воiстину, Аллах розколює зернятко й кiсточку, виводить живе з мертвого й виводить мертве з живого. Ось такий Аллах! Як же ви вiддалилися!

96. Вiн розкриває свiтанок, робить нiч часом спокою, а сонце й мiсяць – засобами для лiчби. Так встановлено Великим, Всезнаючим!

97. Вiн — Той, Хто поставив для вас зiрки, щоб ви знаходили за ними шлях у темрявi сушi й моря. Ми роз’яснили знамення для людей, якi знають!

98. Вiн — Той, Хто створив вас iз єдиної душi та визначив мiсце перебування й мiсце зберiгання. I Ми роз’яснили знамення для людей, якi розумiють![55]

99. Вiн — Той, Хто звiв iз неба воду, завдяки якiй ростуть рiзнi рослини. Ми виводимо з них зелень, iз якої вирощуємо зерна в колоссi. А з пальмових зав’язей Ми вирощуємо звислi грона. Ми вирощуємо винограднi сади, оливи та гранати, подiбнi й неподiбнi. Погляньте ж на їхнi плоди, коли вони зав’язуються i дозрiвають! Воiстину, в цьому — знамення для людей вiруючих!

100. Вони вважають джинiв рiвними Аллаху, хоч це Вiн створив їх! [Багатобожники] вигадали Йому синiв i доньок без жодного знання; Преславний Вiн i Вищий вiд того, що Йому приписують вони!

101. Творець небес i землi, як може мати Вiн дитину, коли не має дружини? Вiн створив кожну рiч i Вiн — про кожну рiч Знаючий!

102. Такий Аллах, ваш Господь; немає бога, крiм Нього, Творця кожної речi; тож поклоняйтеся Йому! Вiн — Опiкун кожної речi!

103. Погляди не осягають Його, це Вiн осягає погляди! Вiн — Проникливий, Всевiдаючий!

104. «Уже прийшли явнi знамення вiд Господа вашого. Хто бачить їх, бачить сам для себе, а хто слiпий, то лише сам проти себе. Я вам не наглядач!»

105. Так Ми роз’яснюємо знамення, щоб сказали тобi: «Ти навчився цього!», i щоб Ми пояснили його людям, якi знають![56]

106. Iди за тим, що вiдкрив тобi Господь твiй; немає бога, крiм Нього! Тож вiдвернися вiд багатобожникiв!

107. Якби Аллах побажав, вони б не додавали Йому рiвних. Але Ми не зробили тебе наглядачем; i ти не опiкун для них!

108. Не ганьте тих, до кого вони звертаються замiсть Аллаха, iнакше через свою ворожiсть i невiгластво вони почнуть ганити Аллаха. Так Ми зробили для кожного народу вчинки його прекрасними, але потiм вони повернуться до Нас, i Ми розкажемо їм про те, що робили вони!

109. Вони присягалися Аллахом — найсильнiшими клятвами! — що, коли прийде до них знамення, то вони увiрують у нього. Скажи: «Знамення – в Аллаха! Але звiдки вам знати, що, коли тi й прийдуть до них, вони не увiрують?»

110. Ми вiдвернули їхнi серця й погляди, адже вони не увiрували [в Коран] спершу, i залишили їх блукати в непослуху.

111. Якби Ми навiть зiслали до них ангелiв, i якби почали говорити з ними померлi, i якби Ми зiбрали перед ними кожну рiч — вони однаково б не увiрували, якби не побажав Аллах. Але бiльшiсть iз них — невiгласи!

112. Так Ми поставили для кожного пророка ворога — шайтанiв iз людей i джинiв. Вони зваблюють одне одного гарними словами. Та якби твiй Господь побажав, вони би не робили цього! Тож залиш їх разом iз тим, що вони вигадують!

113. I щоб прислухалися до них серця тих, якi не вiрують в останнє життя, i щоб вони радiли цьому й далi робили те, що роблять!

114. «Невже я шукатиму iншого суддi замiсть Аллаха? Вiн — Той, Хто зiслав вам Писання, що роз’яснює». Тi, кому дано Писання, знають, що воно зiслане вiд Господа твого в iстинi! Тож не будь серед тих, якi сумнiваються.

115. Збулося слово Господа твого, правдиве та справедливе! Нiхто не змiнить слiв Його. Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

116. Якщо ти коритимешся бiльшостi тих, хто на землi, то вони зiб’ють тебе зi шляху Аллаха. Вони йдуть за припущенням та займаються вигадками!

117. Воiстину, Господь твiй краще знає тих, хто збився з Його шляху. Вiн краще знає тих, якi йдуть прямим шляхом!

118. Їжте те, над чим згадано iм’я Аллаха, якщо вiруєте ви в знамення Його!

119. А чому б вам не їсти того, над чим згадано iм’я Аллаха? Уже пояснено вам те, що для вас заборонене — хiба що ви були змушенi [з’їсти] це. Воiстину, багато хто вводить в оману iнших через свої бажання, не маючи знання! Але Господь твiй знає порушникiв!

120. Уникайте грiха, вiдкритого й потаємного! Воiстину, тим, якi вчинили грiх, буде вiдплачено за те, що вони собi здобули!

121. Не їжте того, над чим не було згадано iм’я Аллаха, бо це — грiх. Воiстину, шайтани намовляють своїх наближених, щоб тi сперечалися з вами! I якщо ви пiдкоритесь їм, то неодмiнно станете багатобожниками!

122. Невже той, хто був мертвий, i кого Ми воскресили та дарували йому свiтло, з яким вiн пiшов до людей, схожий на того, хто перебуває в пiтьмi та не може вийти звiдти? Так прикрашається для невiруючих те, що роблять вони!

123. Так у кожному селищi Ми зробили наймогутнiших людей грiшниками, щоб вони займалися хитрощами. Але вони хитрують лише проти самих себе, хоч i не вiдають цього!

124. I коли приходить до них знамення, говорять вони: «Ми нiколи не увiруємо, поки не дадуть нам схожого на те, що дали посланцям Аллаха». Та Аллах знає краще, кому доручити Своє послання. Тi, якi коять грiх, будуть приниженi перед Аллахом, їх спiткає сувора кара за те, що вони займалися хитрощами!

125. Кому Аллах бажає вказати прямий шлях, тому Вiн розкриває груди для iсламу, а кого Вiн бажає збити зi шляху, тому здавлює та стискає груди, нiби той пiдiймається на небо! Так Аллах зводить покарання на тих, якi не вiрують!

126. I це — пряма дорога Господа твого. Ми пояснили знамення для людей, якi згадують!

127. На них чекає Обитель миру коло Господа їхнього, а Вiн — Захисник їхнiй за те, що робили вони!

128. Того Дня Вiн збере всiх: «О стовпище джинiв! Ви збили зi шляху багатьох!» I скажуть їхнi наближенi серед людей: «Господи наш! Однi з нас використовували iнших — i ось, прийшов строк наш, який Ти визначив нам!» Вiн скаже: «Ваш притулок — вогонь, у якому ви будете довiку, якщо Аллах не побажає iнакше!» Воiстину, твiй Господь — Мудрий, Всезнаючий!

129. Так Ми дозволяємо одним нечестивцям мати владу над iншими — за те, що вони собi здобули!

130. «О стовпище джинiв i людей! Невже не приходили до вас посланцi з вас самих, якi сповiщали вам Мої знамення й попереджали вас про настання цього Дня?» Тi скажуть: «Ми свiдчимо проти самих себе!» Мирське життя звабило їх, i вони самi свiдчать проти себе, що були невiруючими!»

131. Це так, бо Господь твiй не знищує селища за несправедливiсть, поки його жителi перебувають у незнаннi.

132. Кожному — свiй ступiнь за те, що вiн робив. Господь твiй не оминає того, що роблять вони!

133. Господь твiй — Багатий, Володар милостi! Якщо Вiн побажає, то вигубить вас i зробить наступниками вашими кого побажає, як Вiн зробив вас нащадками iнших людей!

134. Воiстину, те, що обiцяно вам, станеться! I не вiдвернете ви цього!

135. Скажи: «О народе мiй! Дiйте, як зможете, але буду дiяти я! I скоро дiзнаєтесь, кому належить остання Обитель. Воiстину, не матимуть успiху нечестивцi!»

136. Вони призначають Аллаху частку з того, що Вiн зростив iз посiвiв i худоби та говорять: «Це — Аллаху а це — нашим божествам!» Те, що призначене їхнiм iдолам, не потрапляє Аллаху, а те, що призначене Аллаху, потрапляє їхнiм iдолам. Зле ж таке рiшення їхнє!

137. Так iдоли багатьом iз багатобожникiв прикрасили вбивство власних дiтей, щоб знищити їх i заплутати їхню релiгiю. Та якби Аллах побажав, то вони б не робили цього. Тож залиш їх разом iз тим, що вони вигадують!

138. Вони говорять: «Ця худоба й посiви забороненi. Вживати їх у їжу мають право тiльки тi, кому ми дозволимо», — так вони вважають. На деяких тваринах вони забороняють їздити верхи й класти на них вантаж, а над iншими не згадують iм’я Аллаха, зводячи на Нього наклеп! Вiн вiдплатить їм за те, що вони вигадували!

139. Вони говорять: «Те, що в утробах цих тварин, дозволене чоловiкам нашим та заборонене дружинам нашим!» А якщо воно народиться мертвим, то всi мають право на це. Вiдплатить Вiн їм за вигадки їхнi. Воiстину, Вiн — Мудрий, Всезнаючий!

140. Зазнали втрат тi нерозумнi, якi, не маючи знання, вбивали своїх дiтей i забороняли те, чим надiлив їх Аллах, зводячи на Нього наклеп! Вони заблукали й не йдуть прямим шляхом!

141. Вiн — Той, Хто створив сади на пiдпорах i без пiдпор, пальми й посiви рiзного збiжжя, оливи та гранати, подiбнi й не подiбнi, їжте цi плоди, коли з’являться вони, i вiддавайте належне в день, коли зберете врожай, але не має дружини? Вiн створив кожну рiч i Вiн — про кожну рiч Знаючий![57]

142. Серед худоби є призначена для перевезень, а є така, що не призначена для цього. Їжте те, чим надiлив вас Аллах, i не йдiть слiдом за шайтаном. Воiстину, вiн для вас — справжнiй ворог!

143. Ось вiсiм пар [худоби]– двi з овець, i двi–з кiз. Запитай: «Самцiв заборонив Вiн чи самиць? Чи те, що в утробах самиць? Розкажiть менi зi знанням, якщо ви говорите правду!»

144. Ще Двi з верблюдiв, i ще двi — з корiв. Запитай: «Самцiв заборонив Вiн чи самиць? Чи те, що в утробах самиць? Чи ви були свiдками того, як Аллах заповiв це вам?» Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха, щоб, не маючи знання, збити людей зi шляху? Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом нечестивих людей!

145. Скажи: «Я знаходжу в одкровеннi, яке дано менi, тiльки заборону вживання в їжу мертвечини, пролитої кровi й м’яса свинi — це нечисте; а ще м’яса заборонених тварин, забитих без згадки iменi Аллаха». А якщо хтось був змушений [з’їсти] це не навмисно й не порушуючи меж, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

146. Юдеям Ми заборонили все, що має нероздвоєнi копита. Ми заборонили їм жир корiв i овець, окрiм того, який на спинах, у нутрощах або змiшався з кiсточками. Так Ми вiдплатили їм за їхнє безчестя. Воiстину, Ми правдивi!

147. Якщо вони вважатимуть тебе за брехуна, скажи: «Ваш Господь– Володар великої милостi, але не вiдвернути Його кари вiд грiшних людей!»

148. Скажуть багатобожники: «Якби Аллах побажав, то не додавали б Йому рiвних нi ми, нi батьки нашi; i нiчого б не забороняли!» Так само заперечували [посланцiв] i тi, якi жили перед ними, поки не зазнали кари! Скажи: «Якщо маєте хоч якесь знання, то вiдкрийте його нам! Але ви йдете за припущенням i вигадуєте!»

149. Скажи: «Аллаху належить переконливий доказ! Якби Вiн побажав, то всiх вас повiв би прямим шляхом!»

150. Скажи: «Приведiть своїх свiдкiв, якi б могли засвiдчити, що Аллах справдi заборонив це все!» Та якщо вони й почнуть свiдчити, то не свiдчи разом iз ними! Не потурай тим, якi вважали за брехню Нашi знамення, тим, якi не вiрують у наступне життя, додають Господу своєму рiвних!

151. Скажи: «Приходьте, я прочитаю вам про те, що заборонив вам Господь ваш: нiкого не вважайте рiвним Йому, якнайкраще ставтеся до батькiв. Не вбивайте дiтей своїх, боячись бiдностi, адже Ми надiляємо й вас, i їх. Не наближайтеся до огидних вчинкiв — явних i прихованих. Не вбивайте душi, вбивство якої заборонив Аллах, якщо не маєте права на те. Вiн заповiв вам це — можливо, ви зрозумiєте!»

152. I не наближайтеся до майна сироти, хiба для його ж блага, поки не досягне вiн зрiлостi. Наповнюйте мiру й вагу справедливо! Ми не вимагаємо вiд людини понад її можливостi. I коли ви щось говорите, будьте справедливi, навiть якщо йдеться про вашого родича. Виконуйте завiт Аллаха. Вiн заповiв це вам — можливо, замислитеся ви!

153. Такий Мiй прямий шлях, тож iдiть ним, але не йдiть iншими дорогами, якi зiб’ють вас iз Його шляху! Вiн заповiв це вам — можливо, будете ви богобоязливi!

154. Ми дарували Мусi Писання як довершення [милостi] для тих, якi роблять добро, як пояснення кожної речi, прямий шлях i милiсть — можливо, увiрують вони в зустрiч iз Господом їхнiм![58]

155. Ми зiслали це Писання благословенним, тож iдiть за ним i будьте богобоязливi — можливо, помилують вас!

156. А також для того, щоб ви не говорили: «Писання було зiслане двом групам ще ранiше за нас, тож ми нiчого не знали про вивчення його!»[59]

157. Щоб ви не говорили: «Якби нам зiслали Його, то Ми б iшли прямим шляхом ще краще, нiж вони!» Ось, прийшло до вас ясне знамення вiд Господа вашого, прямий шлях i милiсть! Хто ж несправедливiший за того, хто вважає за брехню Нашi знамення й вiдвертається вiд них? Тим, якi вiдвертаються вiд Наших знамень, Ми вiдплатимо лютою карою за те, що вони вiдверталися!

158. Невже вони чекають, що до них прийдуть ангели, прийде твiй Господь чи прийдуть знамення Господа твого? У День, коли прийде знамення вiд Господа твого, жоднiй душi не принесе користi вiра її, якщо вона не була вiруючою ранiше чи не здобула через свою вiру добро. Скажи: «Чекайте! Чекаємо й ми!»

159. Воiстину, ти непричетний до тих, якi розкололи свою релiгiю та роздiлилися на секти. Їхня справа належить Аллаху, тож потiм Вiн сповiстить їх про те, що робили вони!

160. Хто прийде з добрим вчинком, той матиме десять таких. А хто прийде iз лихим вчинком, тому вiдплатять за нього; i нi з ким не вчинять несправедливо!

161. Скажи: «Воiстину, мiй Господь указав менi прямий шлях, який є iстинною релiгiєю, вiросповiданням Iбрагiмаханiфа. А вiн не був багатобожником!»

162. Скажи: «Воiстину, моя молитва й виконання обрядiв, моє життя й смерть — це все належить Аллаху, Господу свiтiв!

163. Немає рiвного Йому. Саме це наказано менi, i я — перший iз вiдданих Йому!»

164. Скажи: «Невже я шукатиму iншого господа крiм Аллаха, коли Вiн — Господь кожної речi? Що б не вчинила кожна душа, вiдповiдати за це їй самiй. Нiхто не понесе тягар iншого! Потiм повернетеся ви до Господа вашого, i Вiн сповiстить вас про те, про що ви сперечалися!»

165. Вiн — Той, Хто зробив вас намiсниками на землi й пiднiс одних iз вас над iншими за ступенями, випробуючи в тому, що Вiн дарував вам. Воiстину, Твiй Господь — Швидкий у покараннi. Воiстину, Вiн — Прощаючий, Милосердний!

[52] «Хто пiдкорився Йому»: тобто бути першим «вiдданим» — мусульманином (араб. муслiм).

[53] Iбн Касiр коментує: «Яка iз цих двох груп правильнiша: та, де поклоняються Тому, в Чиїй руцi — шкода й користь, чи та, де, не маючи доказу, поклоняються тому, хто не може нi заподiяти шкоди, нi принести користi?»

[54] «Матiр Мiст» — Мекка.

[55] Iбн Касiр вважав, що найправильнiшим тлумаченням «мiсця перебування» та «мiсця зберiгання» є наступнi слова: «лона матерiв» i «поясницi чоловiкiв». Слово «поясниця» (сульб) в арабськiй мовi використовують для позначення спорiдненостi.

[56] Мається на увазi Коран.

[57] «Вiддавайте належне»: iдеться про закят.

[58] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченнями.

[59] Двi групи — юдеї та християни.

СУРА 7. AЛЬ-АРАФ

(ЗАГОРОЖІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм. Сад.

2. Ми зiслали тобi Писання не для того, щоб у грудях твоїх була через нього тривога, а щоб ти застерiгав ним, i як згадку для вiруючих!

3. Тож iдiть за тим, що зiслано вам вiд Господа вашого, i не йдiть за iншими покровителями замiсть Нього! Як же мало ви про це пам’ятаєте!

4. Скiльки селищ Ми вигубили! Наша кара прийшла до них уночi, або коли вони спочивали опiвднi!

5. Коли прийшла до них кара Наша, то сказали вони: «Воiстину, ми були нечестивцями!»

6. Ми неодмiнно запитаємо тих, до кого приходили посланцi. Ми неодмiнно запитаємо й самих посланцiв!

7. Ми неодмiнно розповiмо їм зi знаннями [про їхнi вчинки]; адже Ми не були вiдсутнiми!

8. Того Дня важитимуть правильно. Чия шалька буде важкою, тi матимуть успiх,

9. а чия шалька буде легкою, тi втратять самих себе, адже вони несправедливо ставилися до Наших знамень!

10. Ми дарували вам силу на землi й дарували вам засоби для iснування. Як мало ви дякуєте!

11. Ми створили вас, надали вам образ ваш, а потiм сказали ангелам: «Вклонiться Адаму!» I вклонилися всi, крiм Iблiса, який не був серед тих, якi вклонилися!

12. Аллах сказав: «Що завадило тобi поклонитися, коли Я наказав це тобi?» Той вiдповiв: «Я кращий за нього! Ти створив мене з вогню, а його Ти створив iз глини!»

13. Вiн сказав: «Залиш це мiсце! Тобi немає чого вивищуватись тут! Вийди, ти будеш одним iз принижених!»

14. Той вiдповiв: «Даруй менi вiдстрочку до того часу, коли їх воскресять!»

15. Аллах сказав: «Воiстину, ти — один iз тих, кому дана вiдстрочка!»

16. Той вiдповiв: «За те, що Ти звiв мене, я робитиму засiдки проти них на Твоєму прямому шляху!

17. А потiм я буду пiдходити до них спереду, ззаду, справа й злiва — Ти не знайдеш бiльшостi з них вдячними!»

18. Аллах сказав: «Вийди звiдси знеславлений i принижений! Тими з них, якi пiдуть за тобою, Я неодмiнно наповню геєну!»

19. «О Адаме! Живи разом зi своєю дружиною в раю. Їжте, звiдки побажаєте, але не наближайтеся до цього дерева, а то будете нечестивцями!»

20. Шайтан почав намовляти їх, щоб вiдкрити їм наготу їхню, якої вони не помiчали. Вiн сказав: «Ваш Господь заборонив вам це дерево для того, щоб ви не стали ангелами й безсмертними!»

21. Вiн поклявся їм обом: «Я для вас — добрий порадник!»

22. Вiн вивiв їх звiдти, спокусивши. I коли вони скуштували з того дерева, то вiдкрилася їм нагота їхня й почали вони прикривати її райським листям. Тодi Господь їхнiй покликав їх: «Хiба Я не заборонив вам їсти з цього дерева й хiба не казав вам, що шайтан для вас — справжнiй ворог?»

23. Вони вiдповiли: «Господи наш! Ми були несправедливi самi до себе! Якщо Ти не простиш нас i не змилуєшся над нами, ми неодмiнно зазнаємо втрат!»

24. Вiн сказав: «Вийдiть! Однi з вас будуть ворогами iншим. На землi буде притулок ваш i користування благами — до певного часу».

25. Вiн сказав: «Там ви будете жити, там ви будете помирати, i звiдти вийдете!»

26. «О сини Адама! Ми зiслали вам одяг, щоб приховали ви наготу вашу, а ще прикраси. Але одяг богобоязливостi кращий! Це — знамення вiд Господа вашого. Можливо, ви замислитесь!

27. О сини Адама! Не дозволяйте шайтану спокусити вас так, як вiн вивiв батькiв ваших iз раю. Вiн зiрвав iз них одяг, щоб вони побачили наготу одне одного. Воiстину, вiн i його рiд бачать вас звiдти, звiдки ви їх не бачите! Воiстину, Ми зробили шайтанiв покровителями тих, якi не вiрують!»

28. I коли вони роблять щось огидне, то говорять: «Цього трималися нашi батьки — Аллах наказав нам це!» Скажи: «Воiстину, Аллах не закликає до огидного! Невже ви будете говорити про Аллаха те, чого не знаєте?»

29. Скажи: «Мiй Господь наказує бути справедливим. Повертайте свої обличчя до Нього в кожному мiсцi поклонiння й кличте Його, щиро сповiдуючи Його релiгiю. Так само, як Вiн дав вам початок, до Нього ви повернетесь!»

30. Частину з вас Вiн повiв прямим шляхом, а частину справедливо змусив блукати. Замiсть Аллаха вони взяли собi за покровителiв шайтанiв i ще думали про себе, що йдуть прямим шляхом!

31. О сини Адама! Вбирайтеся в одяг свiй, де б ви не здiйснювали поклонiння. Їжте й пийте, але не понад мiру. Воiстину, Вiн не любить тих, якi порушують мiру!

32. Запитай: «Хто заборонив прикраси, якi Аллах дав Своїм рабам, а також блага з надiлу Його?» Скажи: «Вони — для тих, якi ще в земному життi щиро увiрували в День Воскресiння!» Так Ми пояснюємо знамення для людей, якi знають!

33. Скажи: «Воiстину, мiй Господь заборонив огиднi вчинки, вiдкритi й прихованi, iншi грiхи й свавiлля, додавання Аллаху рiвних, про яких Вiн не зiслав жодного доказу, а ще — коли говорите ви про Аллаха те, чого не знаєте!»

34. Для кожної громади — свiй строк. I коли приходить цей строк, то не можуть вони нi вiдтягнути його, нi наблизити — навiть на годину!

35. О сини Адама! Якщо прийдуть до вас посланцi з вас самих, якi читатимуть вам Мої знамення, то тi, якi будуть богобоязливi й робитимуть добро, не матимуть страху й не будуть вони засмученi!

36. А тi, якi вважають Нашi знамення за брехню й через гордiсть свою нехтують ними, вони — жителi вогню! I будуть вони там довiку!

37. Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха й заперечує знамення Його? Такi отримають частку, визначену їм Писанням. Коли посланцi Нашi прийдуть за душами їхнiми, то запитають: «Де тi, яких ви закликали замiсть Аллаха?» Тi скажуть: «Вони залишили нас!» — i цим засвiдчать, що були невiруючими!

38. Скажуть їм: «Увiйдiть у вогонь разом iз громадами з людей i джинiв, якi жили до вас!» Завжди, коли входить туди один народ, вiн проклинає подiбних собi! Коли всi вони зберуться там, то останнi з них скажуть про перших: «Господи наш! Саме вони збили нас зi шляху! Тож вiдплати їм подвiйною вогняною карою!» Вiн скаже: «Кожному вiдплатять подвiйно, але ви цього не знаєте!»

39. Першi з них скажуть останнiм: «Немає у вас переваги над нами, тож скуштуйте кари за те, що робили ви!»

40. Воiстину, для тих, якi заперечували Нашi знамення й через гордiсть свою нехтували ними, не вiдкриються брами небеснi, й не ввiйдуть вони до раю, доки не пройде верблюд крiзь вушко голки. Так Ми винагороджуємо грiшникiв!

41. У пеклi на них чекатимуть ложа, а над ними — покривала. Так Ми винагороджуємо нечестивцiв![60]

42. А тi, якi увiрували й робили добро — а Ми не вимагаємо вiд людини понад її можливостi — вони є жителями раю й будуть вони там довiку!

43. Ми очистимо їхнi серця вiд ненавистi, а пiд ними тектимуть рiчки. Вони скажуть: «Хвала Аллаху, який привiв нас сюди. Ми б не йшли прямим шляхом, якби Аллах не повiв нас ним! Посланцi Господа нашого приходили з iстиною!» Їм буде сказано: «Оце — рай. Ви успадкували його за те, що робили!»

44. Жителi раю звернуться до жителiв вогню: «Ми переконалися, що обiцяне нам Господом нашим — iстина! Чи переконалися й ви, що обiцяне Господом вашим — iстина?» Тi скажуть: «Так!» I глашатай про голосить усiм: «Нехай же буде прокляття Аллаха над нечестивцями,

45. якi збивають iнших зi шляху Аллаха, прагнуть викривити його й не вiрують у наступне життя!»

46. Мiж обома групами буде перепона; а на загорожi — чоловiки, якi впiзнають тих за їхнiми ознаками. I звернуться вони до жителiв раю: «Мир вам!» Але вони поки не ввiйдуть туди, хоч i бажатимуть цього!

47. А коли їхнi погляди зупиняться на людях пекла, то скажуть вони: «Господи наш! Не вмiщай нас туди разом iз нечестивими людьми!»

48. Мужi на загорожах звернуться до людей, яких вони впiзнають за їхнiми ознаками: «Не допомогло вам нi зiбране вами, нi зверхнiсть ваша!

49. Хiба ж це не тi, про яких ви клялися, що вони нiколи не матимуть милостi вiд Аллаха?» Скажуть їм: «Увiйдiть до раю! Не матимете ви страху й не будете засмученi!»

50. I звернуться жителi вогню до жителiв раю: «Пролийте на нас воду або те, чим надiлив вас Аллах!» Тi скажуть: «Воiстину, Аллах заборонив це для невiруючих,

51. якi сприйняли свою релiгiю як гру й забаву та яких звабило мирське життя!» Сьогоднi Ми забудемо їх так само, як вони забули про зустрiч iз Нами в цей День i як вiдкинули Нашi знамення!

52. Ми дарували їм Писання, пояснивши його зi знанням, дарували як прямий шлях i милiсть для вiруючих людей!

53. Невже вони, замi сть виконання обiцяного , чекають чогось iншого? Того Дня, коли це здiйсниться, скажуть тi, як i ранiше забули про [Писання]: «Посланцi Господа нашого приходили з iстиною. Чи маємо заступникiв, якi б заступилися за нас? Чи повернуть нас назад, щоб ми робили не те, що робили ранiше?» Вони втратили самих себе. Залишили їх тi, кого вигадували вони!

54. Воiстину, ваш Господь — Аллах, Який створив небеса й землю за шiсть днiв, а потiм утвердився на тронi. Вiн покриває нiччю день, який швидко наздоганяє її. Сонце, мiсяць i зорi покiрн i Йому. Хiба не Йому належить творити й вирiшувати? Благословенний Аллах, Господь свiтiв!

55. Кличте Господа свого покiрно й потаємно. Воiстину, Вiн не любить тих, якi порушують межi!

56. I не поширюйте безчестя на землi пiсля того, як вона стала кращою. Кличте Його зi страхом i надiєю. Воiстину, милiсть Аллаха близька до тих, якi роблять добро!

57. Вiн — Той, Хто посилає вiтри добрими вiсниками Своєї милостi! I коли вони приносять важкi хмари, Ми приводимо їх до мертвої землi, проливаємо туди воду й пророщуємо там усiлякi плоди. Так Ми воскрешаємо й померлих — можливо, ви замислитесь!

58. На добрiй землi рослини сходять [рясно] з дозволу Господа її, а на поганiй ростуть зле. Так Ми пояснюємо знамення для вдячних людей!

59. Ми послали Нуха до його народу. Вiн сказав: «О люди! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Я боюся, що впаде нас вас кара у Великий День!»

60. Старшина його народу сказала: «Ми бачимо, що ти справдi опинився в оманi!»

61. Той вiдповiв: «О люди! Я не опинився в оманi. Навпаки, я — посланець вiд Господа свiтiв!

62. Я передаю вам послання вiд Господа мого й раджу добро. Вiд Аллаха я знаю те, чого ви не знаєте!

63. Невже ви дивуєтеся тому, що нагадування вiд Господа вашого прии йшло до вас через чоловiка з вас самих, щоб вiн застерiгав вас i щоб ви були богобоязливi? Тодi, можливо, помилували б вас!»

64. Та вони сприйняли його за брехуна. Ми врятували його й тих, хто був iз ним у ковчезi, а тих, якi вважали за брехню Нашi знамення, втопили! Воiстину, вони були слiпими людьми!

65. I до адитiв Ми послали їхнього брата Гуда. Вiн сказав: «О люди! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Невже не матимете страху перед Ним?»[61]

66. Старшина його народу, яка не увiрувала, сказала: «Ми бачимо твою дурiсть i думаємо, що ти — брехун!»

67. Той вiдповiв: «Я не дурний. Навпаки, я — посланець вiд Господа свiтiв!

68. Я переказую вам послання вiд Господа свого i я для вас — добрий порадник!

69. Невже ви дивуєтесь тому, що нагадування вiд Господа вашого прийшло вам через людину з-посеред вас для застереження? Згадайте, як Вiн зробив вас нащадками народу Ну хата ще й додав вам сили та зросту. Тож згадайте милостi Господа вашого — можливо, матимете успiх!»

70. Тi сказали: «Невже ти прийшов iз тим, щоб ми поклонялися єдиному Богу й зреклися того, чому поклонялися нашi батьки? Покажи нам те, чим ти погрожуєш нам, якщо ти говориш правду!»

71. Вiн вiдповiв: «Уже впала на вас кара й гнiв Господа вашого! Невже ви будете сперечатися зi мною про iмена, вигаданi вами й вашими батьками? Аллах не посилав щодо них жодного доказу. Тож чекайте, i я почекаю разом iз вами!»[62]

72. З Нашої ласки Ми врятували його й тих, хто був iз ним, i вигубили до останнього тих, якi вважали Нашi знамення за брехню й були невiруючими.

73. А до самудитiв [вiдiслали] їхнього брата Салiха. Вiн сказав: «Люди! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Прийшло до вас ясне знамення вiд Господа вашого. Ось ця верблюдиця Аллаха — знамення для вас. Дозвольте ж їй пастися на землi Аллаха й не завдавайте їй лиха, iнакше впаде на вас болiсна кара!»[63]

74. Згадайте, як Вiн зробив вас нащадками адитiв i розселив на землi, на рiвнинах якої ви зводите фортецi й вирубаєте в скелях будинки. Згадайте милостi Аллаха й не чинiть зла на землi, поширюючи безчестя!»

75. Зверхня старшина його народу сказала вiруючим, якi були слабкi: «Чи ви знаєте, що Салiх посланий Господом його?» Тi вiдповiли: «Воiстину, ми вiруємо в те, з чим його послано!»

76. Гордi сказали: «Воiстину, ми не вiруємо в те, у що вiруєте ви!»

77. I вони закололи верблюдицю, не послухавши наказу Господа їхнього, й сказали: «О Салiху! Покажи те, чим ти погрожуєш нам, якщо ти справдi з посланцiв!»

78. I вразив їх землетрус. Лишилися вони мертвi в будинках своїх!

79. [Салiх] вiдвернувся вiд них й сказав: «О народе мiй! Я передав вам послання вiд Господа мого й радив вам добро. Але не любите ви добрих порадникiв!»

80. [Вiдiслали] й Лута. Вiн сказав народу своєму: «Невже ви будете чинити таку мерзоту, якої не чинив перед вами нiхто з жителiв свiтiв?

81. Воiстину, в пристрастi ви берете чоловiкiв замiсть жiнок. Так, ви – люди, якi порушують межi».

82. Та його народ тiльки сказав: «Виженiть їх iз селища вашого. Вони – люди, якi вважають себе пречистими!»

83. Але Ми врятували Лута разом iз його родиною, крiм дружини, яка була однiєю з тих, хто залишився.

84. I Ми пролили дощ [iз камiння]. Поглянь же, яким був кiнець грiшникiв!

85. А до мад’янiтiв [Ми послали] їхнього брата Шуайба. Вiн сказав: «О люди! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Прийшло до вас ясне знамення вiд Господа вашого. Наповнюйте ж мiру й вагу, не обманюйте людей у майнових справах i не поширюйте безчестя на землi пiсля того, як вона стала кращою. Так буде краще для вас, якщо ви вiруючi![64]

86. Не чатуйте на кожнiй дорозi, погрожуючи й збиваючи зi шляху Аллаха тих, хто увiрував у Нього та намагаючись викривити цей шлях. Згадайте, як вас було мало, а Ми примножили вас. Погляньте, яким був кiнець нечестивцiв!

87. I якщо частина з вас увiрувала в те, з чим мене послано, а друга частина не увiрувала, то чекайте, поки Аллах не розсудить мiж нами! А Вiн — найкращий iз суддiв!»

88. I сказала зверхня старшина його народу: «Ми неодмiнно виженемо тебе з нашого селища, Шуайбе, i тих, якi увiрували разом iз тобою. Або ж ти повернешся до релiгiї нашої!» Той вiдповiв: «А якщо ми ненавидимо її?

89. Ми зведемо наклеп на Аллаха, якщо повернемося до вашої релiгiї пiсля того, як Аллах врятував нас вiд неї. Не годиться нам повертатися до неї, хiба що цього побажає Аллах, Господь наш. Наш Господь осягає знанням кожну рiч, i на Аллаха ми сподiваємося! Господи наш! Розсуди мiж нами та народом нашим по правдi, адже Ти — найкращий iз тих, хто вирiшує!»

90. Старшина його народу, яка не увiрувала, сказала: «Якщо ви пiдете за Шуайбом, то неодмiнно зазнаєте втрат!»

91. Але їх уразив землетрус. Лишилися вони мертвi в будинках своїх!

92. Тi, якi вважали Шуайба за брехуна, наче нiколи й не жили там. Тi, якi вважали Шуайба за брехуна, зазнали втрат!

93. [Шуайб] вiдвернувся вiд них i сказав: «Я передав вам послання вiд Господа мого й радив добро. То як менi сумувати за невiруючими людьми?»

94. У яке б селище Ми не посилали пророка, Ми завжди вражали його жителiв злигоднями й лихом — можливо, стануть смиренними вони!

95. Потiм Ми замiняли зло благом, щоб вони зазнали добра. Вони говорили: «Батьки нашi так само зазнавали прикрощiв i радощiв!» Але Ми скарали їх так несподiвано, що вони цього й не чекали!

96. Якби жителi цих селищ увiрували й були богобоязливими, Ми б вiдкрили їм благословення небес i землi. Але вони вважали це за брехню, тож Ми скарали їх за те, що вони собi здобували!

97. Невже жителi селищ вважали, що Наше покарання не прийде до них уночi, коли вони сплять?

98. Невже жителi селищ вважали, що Наше покарання не прийде до них зранку, коли вони вiддаються забавам?[65]

99. Невже вони не мали страху перед хитрiстю Аллаха? Не мають страху перед хитрiстю Аллаха люди, якi зазнають втрат!

100. Хiба не пояснено тим, якi отримали землю в спадок вiд її колишнiх жителiв, що, коли Ми побажаємо, скараємо їх за їхнi грiхи? Ми запечатали їхнi серця, тож не слухають вони!

101. Ми розповiдаємо тобi звiстки про цi селища. Їхнi посланцi приходили до них iз ясними знаменнями, але вони не вiрили в те, що вже ранiше сприйняли як брехню. Так Аллах накладає печать на серця невiруючих!

102. Ми не знайшли бiльшостi з них вiрними завiту. Але Ми знайшли бiльшiсть iз них нечестивцями!

103. Пiсля них Ми послали Мусу з Нашими знаменнями до Фiрауна й наближених його. Але вони вчинили з ними несправедливо. Поглянь же, який був кiнець нечестивцiв!

104. Муса сказав: «О Фiрауне! Я — посланець вiд Господа свiтiв!

105. Я повинен говорити про Аллаха лише iстину. Я принiс вам ясне знамення вiд Господа вашого. Тож вiдпусти зi мною синiв Iсраїла!»

106. Той вiдповiв: «Якщо ти прийшов зi знаменням, то покажи його, коли ти один iз правдивих!»

107. Вiн кинув свою палицю, й стала вона справжнiм змiєм.

108. Вiн простяг свою руку, тож усi побачили, що вона стала здоровою!

109. Старшина народу Фiрауна сказала: «Воiстину, вiн — вправний чаклун!

110. Вiн прагне вигнати вас iз вашої землi! Що ж ви порадите?»

111. Iншi вiдповiли: «Дай час йому та брату його, а по мiстах розiшли вiсникiв,

112. якi приведуть до тебе всiх вправних чаклунiв!»

113. Чаклуни прийшли до Фiрауна й сказали: «Ми маємо отримати винагороду, якщо будемо переможцями!»

114. Той вiдповiв: «Так, i ви будете одними з наближених!»

115. Вони сказали: «О Мусо, або кидай спершу ти, або кинемо ми!»

116. Той вiдповiв: «Кидайте ви!» I коли вони кинули, то зачарували погляд людей, налякали їх i показали великi чари.

117. А Ми вiдкрили Мусi: «Кидай свою палицю!» I ось, стала вона поглинати те, що створили вони!

118. Постала iстина й стало марним те, що робили вони!

119. Вони зазнали поразки й повернулися приниженими.

120. Чаклуни впали в земному поклонi

121. й сказали: «Ми увiрували в Господа свiтiв,

122. Господа Муси та Гаруна!»

123. Фiраун сказав: «Як, ви увiрували в Нього без мого дозволу?! Це вашi хитрощi. Ви задумали їх у мiстi, щоб вигнати звiдти його жителiв. Але скоро ви дiзнаєтеся!

124. Я накажу вiдтяти вам руки й ноги навхрест, а потiм розiпнути вас усiх!»

125. Тi сказали: «Воiстину, ми повертаємося до Господа нашого!

126. Ти мстишся нам за те, що ми увiрували в знамення Господа нашого, коли вони прийшли до нас. Господи наш! Даруй нам терпiння й забери нас вiдданими Тобi!»

127. Старшина народу Фiрауна сказала: «Невже ти дозволиш Мусi та його народу поширювати безчестя на землi й зректися тебе й твоїх богiв?» Той вiдповiв: «Ми будемо вбивати синiв їхнiх i залишати в живих жiнок їхнiх. Ми маємо владу над ними!»

128. Муса сказав народу своєму: «Шукайте допомоги в Аллаха й майте терпiння! Воiстину, земля належить Аллаху. Вiн дарує її в спадок тому з рабiв Своїх, кому побажає. А найкращий вихiд — для богобоязливих!»

129. Тi сказали: «Знущалися з нас як перед тобою, так i пiсля приходу твого». Вiн вiдповiв: «Можливо, Господь знищить вашого ворога й призначить вас нащадками на землi, щоб побачити, що ви будете робити!»

130. Ми скарали рiд Фiрауна роками посухи й неврожаєм плодiв. Можливо, вони замисляться!

131. Коли до них приходило добро, вони говорили: «Це — завдяки нам самим!» А коли їх вражало щось зле, вони приписували це Мусi та його послiдовникам. Знаки їхнiх нещасть — вiд Аллаха, але ж бiльшiсть iз них цього не знає!

132. Вони сказали: «Якi б знамення ти не показував, щоб зачарувати нас, ми не увiруємо!»

133. I наслали Ми на них повiнь, сарану, вошi, жаб i кров — як явнi знамення. Але вони гордували — вони були зверхнiм народом!

134. Та коли впала на них кара, вони сказали: «О Мусо! Попроси для нас у Господа свого те, що Вiн тобi обiцяв. Якщо ти вiдвернеш вiд нас кару, ми повiримо тобi й вiдпустимо з тобою синiв Iсраїла».

135. Ми вiдвернули вiд них ту кару до певного часу, але коли вiн настав, вони порушили обiцянку.

136. Ми помстилися їм та потопили їх у морi за те, що вони вважали Нашi знамення брехнею й були до них неуважними!

137. Пригнобленим людям Ми дарували в спадок схiднi й захiднi землi, якi Ми благословили. За те, що вони терпiли, справдилося прекрасне слово Господа твого про синiв Iсраїла. Ми знищили те, що робили Фiраун та його народ, i те, що будували вони!

138. Ми переправили синiв Iсраїла через море. Вони прийшли до людей, вiдданих поклонiнню своїм iдолам i сказали Мусi: «О Мусо! Зроби нам бога, такого, як у них!» Той вiдповiв: «Воiстину, ви — невiгласи!

139. Воiстину, буде знищено те, в що вiрять цi люди. Марне те, що вони роблять!»

140. Вiн сказав: «Невже я буду шукати для вас iншого бога замiсть Аллаха, коли Вiн вивищив вас над усiма жителями свiтiв?»

141. I ось Ми врятували вас вiд роду Фiрауна. Вони завдавали вам страждань, убивали ваших синiв i залишали в живих ваших жiнок. У цьому для вас — велике випробування вiд Господа вашого!

142. Ми визначили Мусi тридцять ночей i додали ще десять, тож загальний час вiд Господа його становив сорок ночей. Тодi сказав Муса Гаруну, своєму брату: «Будь замiсть мене над моїм народом, чини справедливо й не ходи шляхом нечестивцiв!»

143. I коли Муса прийшов у призначений Нами час, i Його Господь заговорив до нього, вiн сказав: «Господи! Покажися менi, щоб я подивився на Тебе!» Той вiдповiв: « Ти не побачиш Мене, але поглянь на гору. Якщо вона втримається на своєму м iсцi, то побачиш Мене й ти». Але коли Його Господь явив Себе гор i, то розтрощив її на шматки, а Муса знепритомнiв. I коли вiн приийшов до тями, то сказав: «Преславний Ти! Я каюся перед Тобою, i я — перший iз вiруючих!»

144. Вiдповiв Аллах: «О Мусо! Я вивищив тебе над людьми через Моє послання й Мою розмову з тобою. Вiзьми те, що Я дав тобi, й будь одним iз вдячних!»

145. Ми написали для нього на скрижалях усi повчання й роз’яснення кожної речi: «Мiцно тримайся їх та накажи народу своєму триматися того добра, що мiститься в них. Я покажу вам притулок для нечестивих!

146. Я вiдверну вiд Моїх знамень тих, якi поводяться зверхньо на землi без права на те. I яке б знамення вони не побачили, не повiрять у нього. I якби побачили прямий шлях, не пiшли б ним. Але якщо побачать вони шлях омани, то пiдуть ним. Це тому, що вважали вони за брехню Нашi знамення й були до них неуважнi!

147. Вчинки тих, якi вважали за брехню Нашi знамення й зустрiч у наступному життi, — марнi. Хiба їм не вiдплатять за те, що вони чинили?»

148. Коли Муса пiшов, його народ зробив iз прикрас подобу тельця, яка ревла. Хiба вони не бачили, що вiн не розмовляв iз ними й не вказував їм прямого шляху? Та вони взяли його [для поклонiння] — вони були нечестивцi![66]

149. А коли вони розкаялися й побачили, що заблукали, то сказали: «Якщо наш Господь не змiшується над нами й не простить нам, то ми неодмiнно будемо одними з тих, хто зазнав втрат!»

150. Коли Муса повернувся до свого народу, то розгнiвався, засмутився й сказав: «Зле те, що ви зробили за моєї вiдсутностi! Невже ви прагнули випередити наказ Господа вашого?» I кинув скрижалi, схопив за голову брата свого й потягнув його до себе. Той заголосив: «Сину моєї матерi! Воiстину, люди понизили мене й мало не вбили. Не давай ворогам приводу насмiхатися з мене й не став мене поряд iз нечестивими людьми!»

151. Вiн сказав: «Господи! Прости менi й моєму брату та введи нас до милостi Твоєї! Ти — наймилосерднiший iз милосердних!»

152. Воiстину, на тих, якi взяли собi [для поклонiння] тельця, впаде гнiв Господа їхнього й приниження в земному життi. Так Ми винагороджуємо наклепникiв!

153. А щодо тих, якi чинили зло, а потiм розкаялися та увiрували — Господь твiй Прощаючий, Милосердний!

154. Коли минувся гнiв Муси, вiн узяв скрижалi, на яких був написаний прямий шлях i милiсть для тих, хто боїться Господа свого.

155. Муса обрав сiмдесят чоловiкiв зi свого народу, щоб вони прийшли в призначений Нами час. А коли їх уразив землетрус, то [Муса] сказав: «Господи! Якби Ти побажав, то знищив би ранiше як їх, так i мене. Невже ти знищиш нас за вчинок якихось нерозумних людей серед нас? Це тiльки Твоє випробування. Ти вводиш ним в оману, кого побажаєш, i провадиш прямим шляхом, кого побажаєш! Ти — наш Покровитель, тож прости нам i помилуй нас! Ти — найкращий iз тих, хто прощає!

156. Даруй нам найкраще в цьому життi й у життi наступному. Ми повертаємося до Тебе !» Вi н вiдповi в: «Я вражаю Своєю карою, кого побажаю, але милiсть Моя охоплює кожну рiч! Я дарую її тим, якi богобоязливi, якi дають закят i якi вiрують у Нашi знамення,

157. якi пiдуть за посланцем, неписьменним пророком, запис про якого вони знайдуть у Тауратi та Iнджiлi. Вiн накаже їм найкраще й вiдверне вiд неприйнятного, вiн дозволить їм добре й заборонить лихе, вiн скине з них тягар i пута, якi висять на них. Саме тi, якi увiрують у нього, шануватимуть його, допомагатимуть йому й пiдуть за свiтлом, яке буде зiслано йому, — вони матимуть успiх!»

158. Скажи: «О люди! Я — посланець Аллаха до вас усiх! Йому належить влада над небесами й землею; немає бога, крiм Нього, Вiн дарує життя та смерть! Тож увiруйте в Аллаха та Його Посланця — неписьменного пророка, який увiрував у Аллаха та Його слово. Йдiть же за ним — можливо, пiдете ви прямим шляхом!»

159. Серед народу Муси є громада, яка веде шляхом iстини й чинить згiдно з нею.

160. Ми роздiлили їх на дванадцять колiн. Коли народ [Муси] попросив у нього води, Ми вiдкрили йому: «Удар своєю палицею в скелю!» Звiдти забило дванадцять джерел, i кожна людина знала, звiдки їй пити. Ми затiнили їх хмарою та зiслали їм манну й перепелiв: «Їжте блага, якими Ми надiлили вас!» Вони не скривдили Нас, вони скривдили тiльки самих себе.

161. І ось Ми сказали їм: «Живiть у цьому селищi! Їжте досхочу, коли схочете й де схочете! Увiйдiть до брами, низько вклонiться й скажiть: «Прости нас!», щоб вiдпустили Ми грiхи вашi та примножили [винагороду] праведникам!»

162. Несправедливi з них замiнили сказанi для них слова на iншi. Ми зiслали на них кару небесну за те, що вони чинили несправедливiсть!

163. Запитай їх про селище на березi моря. Його жителi порушили суботу, коли в суботнiй день до них вiдкрито припливала риба, але не припливала в iншi днi. Так Ми випробовували їх за те, що вони були нечестивi!

164. Деякi з них сказали: «Чому ви повчаєте людей, яких Аллах однаково знищить або скарає суворою карою?» Тi вiдповiли: «Щоб виправдатися перед Господом нашим — можливо, вони будуть богобоязливi!»

165. Та коли вони забули про те, що нагадували їм, Ми врятували тих, якi вiдвертали iнших вiд зла, а тих, якi були несправедливi, скарали суворою карою за те, що вони були нечестивцями!

166. Коли вони порушили те, вiд чого їх вiдвертали, Ми сказали їм: «Будьте мавпами мерзенними!»

167. Ось твiй Господь сповiстив, що Вiн неодмiнно буде вiдсилати до них тих, хто вражатиме їх злою карою. Воiстину, твiй Господь — Швидкий у покараннi! Воiстину, Вiн — Прощаючий, Милосердний!

168. Ми роздiлили їх на землi на рiзнi громади. Серед них є праведнi й неправеднi. Ми випробовували їх добром i злом — можливо, вони повернуться![67]

169. За ними прийшли наступники, якi успадкували Писання. Але вони вхопилися за мирськi блага й сказали: «Нас буде прощено!» Та якби з’явилися перед ними блага, подiбнi до цих, вони б однаково вхопилися за них. Хiба не було взято з них завiт Писання, щоб вони говорили правду про Аллаха? Вони вивчили те, що в ньому! Наступне життя краще для тих, якi богобоязливi, невже вони не розумiють?

170. А щодо тих, якi тримаються Писання, звершують молитву, то, воiстину, Ми не втратимо винагороди праведникiв!

171. Ось Ми пiднесли над ними гору, наче хмару, i вони подумали, що вона впаде на них. «Мiцно тримайтеся того, що дано вам, i згадуйте, що в ньому, — можливо, будете богобоязливi!»[68]

172. Ось твiй Господь вивiв iз плотi синiв Адама нащадкiв їхнiх, змусивши свiдчити про самих себе: «Чи не Я ваш Господь?» Тi вiдповiли: «Так, ми — свiдчимо!» — щоб не говорили ви в День Воскресiння: «Воiстину, ми не знали про це!»

173. Або не говорили: «Воiстину, батьки нашi додавали Господу рiвних у поклонiннi ще ранiше, а ми — їхнi нащадки. Невже ти знищиш нас за те, що зробили послiдовники брехнi?»

174. Так Ми пояснюємо знамення — можливо, вони повернуться!

175. Сповiсти їм про того, кому Ми дарували Нашi знамення, а вiн вiдвернувся вiд них. Шайтан переслiдував його, i вiн став одним iз тих, хто блукає![69]

176. Якби Ми побажали, то пiднесли би його через них, але вiн вхопився за земне й пiшов за своїми бажаннями. Вiн подiбний до пса: коли женеш його, вiн висуває язика, i коли лишаєш у спокої, вiн так само висовує язика. Це — приклад людей, якi вважають Нашi знамення за брехню! Перекажи їм цю розповiдь — можливо, помiркують вони![70]

177. Поганий приклад людей, якi вважають Нашi знамення за брехню й кривдять самих себе!

178. Кого Аллах веде прямим шляхом, той iде прямим шляхом. А тi, кого Вiн збиває зi шляху, матимуть втрати!

179. Ми створили для пекла багато джинiв i людей. Вони мають серця, якими не розумiють, мають очi, якими не бачать, мають вуха, якими не чують. Вони подiбнi до худоби, але перебувають у ще бiльшiй оманi. Вони — невiгласи!

180. Аллаху належать прекраснi iмена. Тож кличте Його ними й залиште тих, якi спотворюють iмена Його. Їх винагородять за те, що вони робили!

181. Серед Наших творiнь є громада, яка веде шляхом iстини й чинить згiдно з нею.

182. А тих, якi вважають Нашi знамення за брехню, Ми поступово потягнемо донизу, так, що вони й не знатимуть про це!

183. Я дам їм вiдстрочку. Воiстину, Мої хитрощi могутнi!

184. Невже їм не спадало на думку, що їхнiй приятель не божевiльний? Воiстину, вiн — ясний застерiгач!

185. Невже не дивилися вони на царство небес i землi, i на кожну рiч, створену Аллахом? А можливо, вже наблизився їхнiй строк! То в яку розповiдь пiсля цiєї увiрують вони?

186. Кого Аллах збив зi шляху, тому немає провiдника. Вiн залишить їх блукати в своєму беззаконнi!

187. Тебе запитують про Час: «Коли настане вiн?» Скажи: «Знання про це — в Господа мого! Не вiдкриє часу його нiхто, крiм Нього. Важкий вiн для небес i для землi! Прийде вiн раптово!» Тебе питають, наче тобi про це вiдомо. Скажи: «Знання про це — в Аллаха, але ж бiльшiсть людей про це не вiдає!»

188. Скажи: «Я не маю влади зробити собi добро чи заподiяти шкоду, хiба що побажає цього Аллах. Якби я знав потаємне, то примножив би собi добро, а зло не торкнулося б мене. Воiстину, я — застерiгач i добрий вiсник для вiруючих людей!»

189. Вiн — Той, Хто створив вас iз єдиної душi й зробив iз неї другу — до пари, щоб вона знаходила в нiй спокiй. А коли вiн зiйшовся з нею, то вона понесла легку ношу й ходила з нею. Коли та стала важкою, вони обоє звернулися до Господа свого: «Якщо Ти даруєш нам благочестиву дитину, то ми будемо вдячнi Тобi!»

190. А коли Вiн дарував їм благочестиву дитину, вони почали додавати Йому рiвних у тому, що Вiн дарував їм. Та Аллах вищий вiд того, що Йому приписують![71]

191. Невже вони будуть додавати Йому рiвними тих, якi нiчого не творять i створенi самi?

192. Вони не здатнi допомогти їм i не можуть допомогти навiть собi!

193. Якщо ви покличете їх на прямий шлях, то вони не пiдуть за вами. Байдуже, будете ви кликати їх чи будете мовчати.*

194. Воiстину, тi, кого ви кличете замiсть Аллаха — раби, подiбнi до вас. Тож покличте їх, нехай вони дадуть вам вiдповiдь, якщо ви говорите правду!

195. Чи є в них ноги, якими ходять вони? Чи є в них руки, якими щось беруть? Чи є в них очi, якими вони бачать? Чи є в них вуха, якими чують вони? Скажи: «Кличте своїх iдолiв, а тодi хитруйте проти мене й не давайте менi вiдстрочки!

196. Воiстину, мiй Покровитель — Аллах, Який зiслав Писання. Вiн захищає праведникiв!»

197. Тi, кого ви кличете замiсть Аллаха, не здатнi допомогти вам i не можуть допомогти навiть собi!

198. Якщо ви покличете їх на прямий шлях, то вони не почують. Бачиш ти, що вони дивляться на тебе, але не бачать![72]

199. Прости цих людей, закликай робити добро й залиш невiгласiв.

200. А якщо шайтан спокушатиме тебе, то шукай захисту в Аллаха! Воiстину, Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

201. Воiстину, коли богобоязливих торкається спокуса шайтана, вони згадують Аллаха й починають розрiзняти!

202. А брати їхнi пiдтримують їхню оману й не зупиняються![73]

203. Коли ти не приходиш до них зi знаменням, вони говорять: «Чому не вигадаєш його для нас?» Скажи: «Воiстину, я йду за тим, що вiдкрито менi Господом моїм. Це — яснi докази вiд Господа вашого, прямий шлях i милiсть для вiруючих людей!»

204. Коли читають Коран, слухайте уважно та мовчiть — можливо, вас помилують!

205. Згадуй Господа свого подумки, не вголос, покiрно й зi страхом, i роби так зранку та ввечерi, й не будь одним iз неуважних!

206. Воiстину, тi, якi бiля Господа свого, не гордують поклонiнням Йому, славлять Його й низько вклоняються Йому!

[60] Як свiдчать тлумачi, йдеться про покривала й ложа з пекельного вогню.

[61] Адити — народ, який колись жив у пiвденнiй частинi Аравiйського пiвострова.

[62] Iдеться про iмена, якими адити називали своїх iдолiв.

[63] Самудити — давнiй народ, що жив у пiвнiчнiй та центральнiй Аравiї.

[64] Мад’янiти — народ, який живу Мад’янi (пiвнiчнозахiдна Аравiя).

[65] «Коли вони вiддаються забавам» — тобто кара впаде на них «у станi зайнятостi та неуважностi» (iбн Касiр).

[66] Як пояснюють муфассiри — тлумачi Корану, «подоба тельця» була зроблена з золота, i його рев спричиняло повiтря, що проходило крiзь отвори.

[67] «Повернуться вiд невiр’я до єдинобожжя» (аль-Багаввi)

[68] Мається на увазi гора Синай (Сiнiн, Джабаль ат-Тур), яку Всевишнiй пiднiс над синами Iсраїла.

[69] Бiльшiсть коментаторiв вважає, що йдеться про Бала’ама (Валаама).

[70] Аль-Багаввi посилається на Кутайбу й пише: «Пес висовує язик тодi, коли гарчить, коли вiдпочиває, а також коли страждає вiд спраги. Саме тому Аллах навiв цей приклад задля того, щоб показати осiб, якi вважають Його знамення за брехню: якщо їх повчати, то вони збиваються з правильного шляху, а якщо лишити в спокої, то вони так само збиваються зi шляху — наче пес, якого женеш, а вiн висуває язика, а якщо не чiпаєш — так само висуває язика».

[71] У цих аятах розповiдається про життя Адама й Хави (Єви). Коментатори пояснюють, що через хитрощi шайтана Хава назвала свого сина Абд аль-Харiсом («раб Харiса»; Харiс— iм’я Iблiса), адже попереднi дiти — Абд Аллах («раб Аллаха») та У байд Аллах («Найпокiрнiший раб Аллаха»)— померли. Отож, люди почали додавати Аллаху рiвних «у тому, що Вiн дарував їм» (аль-Багаввi).

[72] Iдеться про iдолiв: «Вони стоять перед тобою зi своїми намальованими очима й наче дивляться ними, хоч насправдi — каменi» (iбн Касiр).

[73] Шайтани «пiдтримують оману» своїх прихильникiв iз людей, закликаючи їх до непослуху (iбн Касiр, аль-Багаввi).

СУРА 8. AЛЬ-АНФАЛЬ

(ВІЙСЬКОВА ЗДОБИЧ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Тебе запитують про вiйськову здобич. Скажи: «Вiйськова здобич належить Аллаху та Посланцю. Тож бiйтесь Аллаха, будьте в злагодi мiж собою й корiться Аллаху та Иого Посланцю, якщо ви – вiруючi!»[74]

2. Вiруючi — тiльки тi, якi, коли згадують Аллаха, вiдчувають у своїх серцях страх, а коли їм читають Иого знамення, то це примножує вiру їхню; i якi покладаються на Господа свого.

3. Це — тi, якi звершують молитву й жертвують iз того, чим Ми їх надiлили.

4. Вони — справжнi вiруючi! Для них — ступенi в Господа їхнього, прощення й щедрий надiл![75]

5. Так само Господь твiй вивiв тебе з будинку заради iстини, хоч декому з вiруючих це було ненависне.[76]

6. Вони сперечалися з тобою про iстину пiсля того, як вона стала зрозумiла їм — наче їх ведуть на смерть, i вони бачать її!

7. Ось Аллах пообiцяв вам, що один iз загонiв потрапить до вас. Ви бажали, щоб до вас потрапив неозброєний загiн. Та Аллах прагне пiдтвердити iстину Своїми словами й вигубити невiруючих до останнього,

8. щоб утвердилась iстина й згинула неправда, хоча це й ненависно для грiшникiв!

9. Ви просили допомоги в свого Господа, i Вiн вiдповiв вам: «Я пiдтримаю вас тисячею ангелiв, що йдуть одне за одним!»

10. Аллах зробив це доброю звiсткою, щоб заспокоїти нею вашi серця. Немає допомоги, крiм як вiд Аллаха! Воiстину, Аллах — Всемогутнiй, Мудрий!

11. Ось Вiн наслав на вас дрiмоту — безпеку, дану вiд Себе й пролив iз неба воду, щоб очистити вас, забрати вiд вас скверну шайтана, щоб укрiпити серця вашi й ствердити поступ ваш!

12. Ось твiй Господь вiдкрив ангелам: «Я — з вами! Змiцнiть же тих, якi увiрували! Я посiю страх у серцях тих, якi не увiрували. Рубайте їм шиї та рубайте їм усi пальцi!»

13. За те, що вони вирушили проти Аллаха та Иого Посланця! А хто вирушає проти Аллаха та Иого Посланця, то Аллах — Суворий у покараннi!

14. Ось вам — скуштуйте! Воiстину, на невiруючих чекає вогняна кара!

15. О ви, якi увiрували! Якщо ви зустрiнетесь iз невiруючими, якi вирушать вiйськом, то не повертайтеся до них спинами!

16. А хто в той час повернеться до них спиною — якщо не хоче розвернутися для битви чи приєднатися до iншого загону — той накличе на себе гнiв Аллаха, а його притулком буде геєна! Який мерзотний притулок цей!

17. Це не ви вбивали їх, це Аллах убивав їх! Це не ти кинув тодi, коли кинув, але це Аллах кинув — щоб випробувати вiруючих Своїм прекрасним випробуванням вiд Себе! Воiстину, Аллах — Всечуючий, Всезнаючий![77]

18. Ось вам! Аллах робить марними пiдступи невiруючих!

19. Ви просили рiшення i ось прийшло до вас рiшення. Якщо ви припините, то це буде краще для вас. А якщо ви почнете знову, то почнемо все й Ми, i ваш загiн нiяк не допоможе вам, навiть якщо вiн буде численний. Воiстину, Аллах — iз вiруючими![78]

20. О ви, якi увiрували! Корiться Аллаху та Иого Посланцю й не вiдвертайтеся вiд нього, адже ви чуєте!

21. Не будьте як тi, що кажуть: «Ми слухали», — а самi не слухають.

22. Воiстину, найгiршi з творiнь перед Аллахом — глухi й нiмi, якi не здатнi розумiти!

23. Та якби Вiн дарував їм слух, вони б однаково вперто вiдвернулися!

24. O ви, якi увiрували! Вiдповiдайте Аллаху та Иого Посланцю, коли вiн закликає вас до того, що дарує вам життя! I знайте, що Аллах стає мiж людиною та її серцем, i що до Нього ви будете зiбранi![79]

25. Бiйтеся спокуси, яка вразить не тiльки несправедливих iз вас, i знайте, що Аллах — Суворий у покараннi!

26. Згадайте, як вас було мало й ви були слабкi на землi. Ви боялися, що люди схоплять вас, але Вiн дарував вам притулок i пiдтримав вас Своєю допомогою; Вiн надiлив вас благами–можливо, ви будете вдячнi!

27. О ви, якi увiрували! Не зраджуйте Аллаха та Посланця й не зраджуйте довiреного вам, адже ви знаєте!

28. Знайте, що ваше майно та вашi дiти — спокуса для вас; знайте, що в Аллаха — велика винагорода!

29. О ви, якi увiрували! Якщо ви будете боятись Аллаха, то Вiн дарує вам розрiзнення, вiдпустить лихi вчинки вашi й простить вас! Аллах — володар великої ласки![80]

30. Хитрували тi, якi не увiрували, прагнучи або замкнути тебе, або вбити чи вигнати геть. Вони хитрували, але й Аллах хитрував. Аллах — найкращий iз хитрунiв!

31. Коли ти читаєш їм Нашi знамення, вони говорять: «Ми вже чули таке. Якби ми побажали, то розповiли б щось подiбне, бо це — тiльки казки давнiх!»

32. Ось вони сказали: «О Аллах! Якщо це — iстина вiд Тебе, то скинь на нас каменi з неба або нашли на нас болiсну кару!»

33. Та Аллах не буде карати їх, доки ти серед них. Аллах не буде карати їх, коли вони благатимуть прощення.

34. Але чому б Аллаху не покарати тих, якi вiдганяють [мусульман] вiд Забороненої Мечетi, хоч вони не захищають її? Захисниками її можуть бути тiльки богобоязливi, але бiльшiсть iз тих цього не розумiє!

35. Молитва цих людей бiля Дому була тiльки свистом i плесканням у долонi. Тож скуштуйте кари за те, що були невiруючi!

36. Воiстину, тi, якi не вiрують, жертвують своє майно для того, щоб збити iнших зi шляху Аллаха. Вони витратять його й шкодуватимуть про це, а потiм зазнають поразки! їх зберуть у пеклi,

37. щоб Аллах вiддiлив лихого вiд доброго, кинув лихих одне на одного, зiбрав усiх докупи й вмiстив у пеклi! Саме вони й зазнають втрат!

38. Скажи тим, якi не вiрують, що, коли зупиняться вони, то їм простять їхнє минуле. Та якщо вони знову повернуться до свого, то вже був приклад давнiх!

39. Борiться з ними, доки не зникне смута i релiгiя не буде цiлком належати Аллаху. А якщо вони зупиняться, то Аллах бачить, що вони роблять![81]

40. Якщо вони вiдвернуться, то знайте, що ваш Покровитель — Аллах! Який прекрасний цей Покровитель! Який прекрасний цей Помiчник!

41. Знайте: якщо ви захопили здобич, то її п’ята частина належить Аллаху, Иого Посланцю та його родичам, сиротам, бiдним i подорожнiм, якщо ви вiрите в Аллаха й у те, що зiслали Ми рабу Нашому в День Розрiзнення— День, коли зустрiлися два вiйська. Аллах спроможний на кожну рiч![82]

42. Ось ви були на ближчому боцi долини, вони — на вiддаленому, а караван був нижче вiд вас. Якби ви домовилися одне з одним, то не зустрiлися б у погодженому мiсцi; але все вiдбулося так, щоб Аллах довершив справу, яка вже була вирiшена, щоб вiд ясного доказу загинув той, хто загинув, i щоб вiд ясного доказу жив той, хто буде жити. Аллах– Всечуючий, Всезнаючий![83]

43. Ось Аллах показав тобi увi снi, що їх мало. Та якби Вiн показав тобi, що їх багато, то ви втратили б вiдвагу й почали б сперечатися про наказ. Та Аллах уберiг вас! Воiстину, Вiн знає, що в серцях!

44. Ось Вiн показав їх для вас, коли ви зустрiлися, як нечисленних у ваших очах, а вас показав нечисленними в їхнiх очах — щоб Аллах довершив справу, яка вже була вирiшена. I до Аллаха повертаються всi справи!

45. О ви, якi увiрували! Коли ви стикаєтесь iз [ворожим] загоном, то будьте мiцнi й згадуйте Аллаха часто — можливо, ви матимете успiх!

46. Корiться Аллаху, Иого Посланцю й не сперечайтеся, iнакше втратите свою вiдвагу й зникне сила ваша! Терпiть, воiстину, Аллах — iз тими, хто терпить!

47. I не будьте як тi, що погордо вийшли зi своїх осель, хизуючись перед людьми, i якi збивали iнших зi шляху Аллаха. Аллах осягає те, що вони роблять![84]

48. Ось шайтан прикрасив для них вчинки їхнi та сказав: «Сьогоднi вас не переможе нiхто з людей! Я — ваш покровитель!» Та коли два загони побачили одне одного, то вiн повернувся на своїх п’ятах i сказав: «Я зрiкаюся вас! Я бачу те, чого ви не бачите й боюся Аллаха! Аллах — суворий у покараннi!»

49. Ось лицемiри й тi, в чиїх серцях хвороба, сказали: «Звабила їх релiгiя їхня!» Але якщо хтось покладається на Аллаха, то, воiстину, Аллах — Всемогутнiй, Мудрий!

50. Якби ти бачив, як ангели забирають невiруючих! Вони б’ють їх по обличчю та спинах: «Скуштуйте палючої кари!

51. Це вам за те, що зробили руки вашi. Воiстину, Аллах не чинить несправедливо з рабами!»

52. Так само чинив рiд Фiрауна й тi, якi жили перед ними. Вони не повiрили в знамення Аллаха, тож Аллах схопив їх за грiхи їхнi! Воiстину, Аллах — сильний та суворий у покараннi!

53. Це так, бо Аллах не змiнює Своєї милостi, даної якомусь народу, поки вони не змiнять того, що в їхнiх душах. Воiстину Аллах — Всечуючий i Всезнаючий!

54. Так само чинив рiд Фiрауна й тi, якi жили перед ними. Вони сприйняли як брехню знамення Господа свого, тож Ми знищили їх за грiхи їхнi, а рiд Фiрауна Ми втопили! Усi вони були нечестивцями.

55. Воiстину, найгiршi з творiнь перед Аллахом — це тi, якi не увiрували й не увiрують,

56. тi, з якими ти укладаєш договiр, а вони щоразу порушують його й не бояться [Аллаха]![85]

57. Якщо ти зiйдешся з ними на вiйнi, то, покаравши їх, налякай тих, хто їх пiдтримує. Можливо, вони пам’ятатимуть!

58. Якщо ти боїшся зради з боку деяких людей, то розiрви iз ними [угоду], щоб усi були рiвнi. Воiстину, Аллах не любить зрадникiв!

59. Нехай не думають невiруючi, що втечуть! Воiстину, вони слабкi для цього!

60. Приготуйте проти них скiльки зможете сили та бойових коней – цим ви налякаєте ворога Аллаха й вашого ворога, а також iнших [ворогiв], яких ви не знаєте, але яких знає Аллах. I що б ви не витратили на шляху Аллаха, вам сповна повернуть це й не вчинять iз вами несправедливо!

61. Якщо вони оберуть мир, то обирай його й ти. I покладай сподiвання на Аллаха. Воiстину, Вiн — Всечуючий та Всезнаючий!

62. Та якщо вони захочуть зрадити тебе, то, воiстину, достатньо тобi Аллаха! Це Вiн пiдтримав тебе Своєю допомогою та вiруючими

63. i з’єднав їхнi серця. Навiть якби ти витратив усе, що на землi, то не з’єднав би їхнiх сердець. Це Аллах з’єднав їх! Воiстину, Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

64. О Пророче! Достатньо для тебе Аллаха й вiруючих, якi йдуть за тобою!

65. О Пророче! Спонукай вiруючих до боротьби! Якщо серед вас буде двадцять витривалих, то вони переможуть двi сотнi; а якщо таких буде сотня, то вони переможуть тисячу невiруючих, адже тi — люди, якi не розумiють!

66. Але нинi Аллах бажає для вас полегшення, знаючи, що ви — слабкi. Тож якщо буде серед вас сотня витривалих, то вони переможуть двi сотнi; а якщо таких буде тисяча, то, з дозволу Аллаха, вони переможуть двi тисячi. Воiстину, Аллах — iз витривалими!

67. Не годиться пророку брати полонених, доки вiн не пiдкорить тих, хто на землi. Ви бажаєте прикрас земного життя, а Аллах бажає життя наступного. Аллах– Всемогутнiй, Мудрий!

68. Якби перед тим не було припису Аллаха, то ви б зазнали великої кари за те, що взяли.[86]

69. Споживайте з того, що ви захопили як здобич, дозволену й добру. I бiйтеся Аллаха. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

70. О Пророче! Скажи полоненим, якi знаходяться у руках ваших: «Аллах знає про добро в ваших серцях. Вiн дарує вам краще за те, що у вас вiдiбрали та простить вас. Аллах — Прощаючий, Милосердний!»

71. Та якщо вони захочуть зрадити тебе, то вони зрадили Аллаха ще ранiше, але Вiн дарував [вам] владу над ними. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

72. Воiстину, тi, якi увiрували, переселилися й боролися на шляху Аллаха, жертвуючи своїм майном i душами, i тi, якi дали притулок iншим i допомагали їм, — приятелi одне одному! А тi, якi увiрували й не переселилися, не можуть бути вашими приятелями, поки не переселяться! Якщо вони проситимуть у вас допомоги в справах релiгiї, то допоможiть їм, але не проти людей, iз якими ви маєте договiр. Воiстину, Аллах бачить те, що ви робите![87]

73. Тi, якi не увiрували, приятелюють одне з одним. Якщо ви не зробите так само, на землi постане смута й велике безчестя!

74. А тi, якi увiрували, переселилися й боролися на шляху Аллаха, i тi, якi дали притулок iншим i допомагали їм, — справжнi вiруючi! На них чекає прощення й щедрий надiл!

75. А тi, якi увiрували пiзнiше, переселилися й боролися поряд iз вами — однi з вас. Але родичi ближчi одне одному, згiдно з Писанням Аллаха. Воiстину, Аллах — про кожну рiч Знаючий![88]

[74] Iдеться про вiйськову здобич, захоплену мусульманами під час битви під Бадром в 624 роцi.

[75] Iбн Абi Наджiх розповiв: «Один чоловiк запитав Хасана: «Чи ти вiруючий?» Той вiдповiв: «Якщо ти запитуєш мене про вiру в Аллаха, Иого ангелiв, Иого писання, Иого посланцiв, Останнiй День, рай, пекло, воскресiння та вiдплату, то я — той, хто вiрить у це все. Але якщо ти питаєш про слова Всевишнього «Вiруючi — тiльки тi, якi, коли згадують Аллаха, вiдчувають у своїх серцях страх», то я не знаю, належу я до них чи нi» (аль-Багаввi). Iбн Касiр сказав: «Тi, про кого говориться в цих аятах — вiруючi зi справжньою вiрою».

[76] Iдеться про похiд iз Медини до Бадру. «Iстина» — наказ Господа про битву з ворогом (ат-Табарi).

[77] Iбн Касiр коментує: «Розповiв Алi бiн Абi Тальха вiд iбн Аббаса: Посланець Аллаха (мир йому i благословення Аллаха) пiднiс руки — iдеться про день битви пiд Бадром — i сказав: «Господи! Якщо Ти знищиш цей загiн, то вже нiколи не буде того, хто поклонявся б Тобi на землi!» Джiбрiл сказав йому: «Вiзьми жменю землi й жбурни її в їхнi обличчя!» I вiн узяв жменю землi й кинув її в їхнi обличчя. I не лишилося нiкого з багатобожникiв, чиї очi не були би враженi...»

[78] «Якщо ви припините» — цi слова адресованi невiруючим, якi повиннi вiдмовитись вiд ворожостi до вiруючих.

[79] Бажання людини виникає в її «серцi» (кальб). Ат-Табарi коментує: «Ця звiстка вiд Преславного та Всемогутнього Аллаха говорить про те, що Вiн має владу над їхнiми серцями. Вiн стає мiж ними та цими серцями тодi, коли побажає, поки не змусить власника серця сприйняти щось iз вiри чи з невiр’я, послабити його, дати йому щось зрозумiти — а це можливо тiльки з Иого дозволу й за Иого бажанням».

[80] Iдеться про здатнiсть вiдрiзняти правду вiд неправди (iбн Касiр).

[81] «Смута» — багатобожжя, де релiгiя належить не Аллаху (iбн Касiр, аль-Багаввi).

[82] Мається на увазi битва пiд Бадром. «Иого Посланцю та його родичам»: мова йде про рiд Гашiм та Абд аль-Муталiб.

[83] Iдеться про битву пiд Бадром. Iбн Касiр коментує: «Всевишнiй каже, що Вiн зiбрав вас разом iз вашим ворогом у мiсцi, про яке ви не домовлялися. Це вiдбулося для того, щоб допомогти вам проти них i пiднести слово iстини над словом неправди. Справа стала ясною, доказ — беззаперечним, аргументи — переконливiш, тож нi в кого не лишилося... жодного сумнiву». Аль-Багаввi наводить слова Катади: «Щоб збився зi шляху той, хто вiдiйшов вiд ясного доказу, а пристав на прямий шлях той, хто йде до ясного доказу». Iдеться про багатобожникiв, чий загiн вийшов на боротьбу з мусульманами.

[84] Iдеться про багатобожникiв, чий загiн вийшов на боротьбу з мусульманами.

[85] Iдеться про мединськi племена банi Надiр i банi Курайза, якi пiдтримували багатобожникiв Мекки.

[86] Iдеться про викуп, отриманий за полонених у битвi пiд Бадром.

[87] «Увiрували й не переселилися» — iдеться про мусульман, якi залишилися в Меццi.

[88] Згiдно з коментарями, йдеться про успадкування майна (iбн Касiр).

СУРА 9. АТ-ТАУБА

(КАЯТТЯ)

1. Аллах i Його Посланець зрiкаються договорiв, якi ви уклали з бага тобожниками!

2. Подорожуйте землею протягом чотирьох мiсяцiв, але знайте, що вам не послабити Аллаха! Воiстину, Аллах принизить невiруючих![89]

3. У день великого хадджу Аллах i Його Посланець проголосять людям, що Аллах i Його Посланець зрiкаються багатобожникiв. Якщо ви покаєтеся, то це буде краще для вас! А якщо вiдвернетесь, то знайте, що вам не послабити Аллаха! Сповiсти ж тим, якi не вiрують, добру звiстку про болiсну кару![90]

4. Виняток — тi багатобожники, з якими ви маєте договiр, i якi нi в чому не порушували його й не пiдтримували нiкого проти вас. Дотримуйтеся договору з ними протягом визначеного там строку. Воiстину, Аллах любить богобоязливих!

5. А коли минуть забороненi мiсяцi, то вбивайте багатобожникiв, де б ви їх не знайшли, берiть їх у полон, оточуйте їх i влаштовуйте проти них рiзнi засiдки; але якщо вони покаються, будуть звершувати молитву й давати закят, то звiльнiть для них шлях. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний![91]

6. Але якщо хтось iз багатобожникiв проситиме в тебе захисту, то захисти його, щоб вiн мiг чути слово Аллаха. Потiм вiдведи його в безпечне мiсце, бо вони — люди, якi ще не знають![92]

7. Хiба в багатобожникiв може бути якийсь договiр iз Аллахом i Його Посланцем, окрiм тих, якi уклали його бiля Забороненої Мечетi? Якщо вони вiрнi вам, то будьте й ви їм вiрнi. Воiстину, Аллах любить богобоязливих!

8. Як же це можливо? Якщо вони переможуть вас, то не зберiгатимуть у вiдносинах iз вами нi родинних зв’язкiв, нi угод. На словах вони намагаються догодити вам, але в серцях їхнiх — вiдраза. Бiльшiсть iз них — нечестивцi!

9. Вони продають знамення Аллаха за мiзерну цiну й збивають iнших зi шляху Його. Якi мерзотнi їхнi вчинки!

10. У вiдносинах iз вiруючими вони не зберiгають нi родинних зв’язкiв, нi угод. Вони — тi, хто порушує межi!

11. Та якщо вони покаються, будуть звершувати молитву й давати закят, то стануть вашими братами в релiгiї. Ми пояснюємо знамення для людей знаючих!

12. Якщо вони, уклавши договiр, порушать свої клятви й почнуть ганити вашу релiгiю, то ставайте до боротьби з провiдниками невiр’я, бо вже не дiють клятви їхнi! Можливо, вони припинять!

13. Невже ви не станете до боротьби з людьми, якi порушили свої клятви й мали намiр вигнати Посланця? Вони почали першi! Невже ви боїтесь їх? Аллах має бiльше права на те, щоб Його боятися, якщо ви вiруєте!

14. Борiться проти них, i Аллах каратиме їх вашими руками! Вiн принизить їх, а вам допоможе проти них i зцiлить груди вiруючих людей,

15. видаливши гнiв iз їхнiх сердець. Аллах приймає каяття того, кого побажає. Аллах –Всезнаючий, Мудрий!

16. Невже ви думали, що вас залишать у спокої, i Аллах не знатиме тих серед вас, якi боролися й не брали собi помiчникiв замiсть Аллаха, Його Посланця й вiруючих? Аллаху вiдомо, що ви робите!

17. Не годиться багатобожникам прислужувати в мiсцях поклонiння Аллаху, адже вони самi свiдчать про своє невiр’я. Марнi їхнi вчинки й будуть вони у вогнi довiку![93]

18. У мiсцях поклонiння Аллаху прислужують тi, якi увiрували в Аллаха й в Останнiй День, звершують молитву, дають закят i не бояться нiкого, крiм Аллаха! Можливо, саме вони йдуть прямим шляхом![94]

19. Невже ви вважаєте рiвними тих, хто дає воду прочанам i прислуговує в мiсцях поклонiння й тих, хто увiрував в Аллаха, Останнiй День i боровся на шляху Аллаха? Не рiвнi вони перед Аллахом! Аллах не веде прямим шляхом людей несправедливих!

20. Тi, якi увiрували, переселилися й боролися на шляху Аллаха, жертвуючи своє майно та душi, мають вищий ступiнь перед Аллахом! Саме вони й матимуть успiх!

21. Господь їхнiй сповiстить їм добру звiстку про милiсть вiд Себе, ласку й сади, де їх чекає нетлiнна благодать!

22. Вони будуть там довiку! Воiстину, в Аллаха велика винагорода!

23. О ви, якi увiрували! Не берiть собi за приятелiв батькiв i братiв ваших, якi вiддали перевагу невiр’ю перед вiрою. Хто з вас буде приятелювати з ними, той — нечестивець!

24. Скажи: «Якщо вашi батьки, дiти, брати, дружини, родини, накопичене майно, торгiвля — застою в якiй боїтесь — i любi вам житла милiшi за Аллаха, Його Посланця й зусиль на Його шляху, то чекайте, поки Аллах не явить наказу Свого! Аллах не веде прямим шляхом людей нечестивих!»

25. Аллах уже пiдтримав вас у багатьох мiсцях i в день Хунайну, коли вражала вас численнiсть ваша, яка нiчим не допомогла вам. Стала вузькою для вас широка земля, й ви повернулися спинами![95]

26. Та потiм Аллах зiслав спокiй Своєму Посланцю й вiруючим, зiслав вiйська, яких ви не бачите, i скарав невiруючих. Така вiдплата невiруючим!

27. Потiм Аллах прийме каяття тих, кого побажає. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

28. О ви, якi увiрували! Багатобожники — нечистi. Тож, починаючи вiд цього року, нехай не наближаються до Забороненої Мечетi. А якщо ви боїтеся бiдностi, то Аллах збагатить зi Своєї ласки, кого побажає! Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

29. Борiться з тими з людей Писання, якi не вiрують нi в Аллаха, нi в Останнiй День, якi не забороняють того, що заборонив Аллах i Його Посланець, якi не коряться iстиннiй релiгiї, поки вони не платитимуть власноруч данини й не будуть приниженi.

30. Сказали юдеї: «Узайр — син Аллаха!» Сказали християни: «Месiя — син Аллаха!» Цi слова з їхнiх вуст схожi на слова невiруючих, якi жили ранiше. Нехай знищить їх Аллах! Як же вони вiддалилися![96]

31. Вони беруть собi за Господа, крiм Аллаха, своїх учених, ченцiв i Месiю, сина Мар ’ ям. Але ж їм наказували поклонятися Єдиному Богу! Немає бога, крiм Нього! Пречистий Вiн вiд того, що додають Йому!

32. Вони прагнуть загасити свiтло Аллаха своїми вустами, та Аллах бажає довершити свiтло Своє, хоч би це й було ненависне для невiруючих!

33. Вiн — Той, Хто послав Свого Посланця з прямим шляхом i релiгiєю iстини, щоб перевершити нею всi iншi релiгiї, хоч би це й було ненависне для багатобожникiв!

34. О ви, якi увiрували! Воiстину, багато хто з учених i ченцiв неправедно пожирає майно людей i збиває їх зi шляху Аллаха. А щодо тих, якi накопичують золото й срiбло та не жертвують його на шляху Аллаха, то сповiсти їм добру звiстку про болiсну кару!

35. Того Дня його розтоплять у вогнi пекла й затаврують ним їхнi чола, боки та спини: «Ось те, що ви накопичували для себе. Тож скуштуйте того, що ви накопичували!»

36. Воiстину, число мiсяцiв у Аллаха — дванадцять, як було записано в Писаннi в день, коли Вiн створив небеса й землю. Чотири з них — забороненi. Це — iстинна релiгiя, тож не будьте в цей час несправедливi самi до себе. Борiться з багатобожниками всi разом — так само, як разом ведуть боротьбу з вами вони. I знайте, що Аллах — iз богобоязливими![97]

37. Вiдкладання забороненого мiсяця збiльшує невiр’я. Це вводить в оману тих, якi не вiрують. Одного року вони дозволяють це, а iншого року забороняють, щоб вирiвняти число [мiсяцiв], якi Аллах зробив забороненими. Вони дозволяють те, що заборонив Аллах. Лихi вчинки їхнi видаються їм прекрасними, та Аллах не веде прямим шляхом невiруючих людей![98]

38. О ви, якi увiрували! Що з вами? Коли говорять вам: «Виходьте на шлях Аллаха!», ви наче вгрузаєте в землю. Невже ви вiддаєте перевагу земному життю перед життям наступним? Але ж мала насолода земного життя порiвняно з життям наступним!

39. Якщо ви не вийдете, то Вiн скарає вас болiсною карою та замiнить вас iншим народом. Ви нiчим не зашкодите Йому, а Аллах спроможний на кожну рiч!

40. А якщо ви не допоможете [Посланцю], то вже допомiг йому Аллах, коли вигнали його тi, якi не увiрували. Вiн був одним iз двох, коли вони сховалися в печерi. Ось вiн сказав своєму приятелю: «Не журися! Воiстину, Аллах — з нами!» Аллах зiслав йому спокiй та пiдтримав його вiйськом, якого ви не бачите. Вiн принизив слово тих, якi не увiрували. Слово Аллаха — найвище! Аллах — Всемогутнiй, Мудрий![99]

41. Вирушайте в похiд, легко це буде вам чи важко, й докладайте зусиль, жертвуючи своє майно та душi на шляху Аллаха. Це краще для вас, якби ви тiльки знали!

42. Якби здобич була легкою, а дорога — близькою, то вони б пiшли за тобою, неодмiнно! Але надто далеким видався їм шлях, i вони присягатимуться Аллахом: «Якби мали ми змогу, то вийшли б разом iз вами!» Вони гублять самi себе, i знає Аллах, що вони — брехуни!

43. Нехай простить тебе Аллах! Чому ти дозволив це їм, поки не стало тобi зрозумiло, якi з них правдивi, а якi брехуни?

44. Тi, якi вiрують в Аллаха й в Останнiй День, не питають у тебе дозволу на те, щоб докладати зусиль [на шляху Аллаха], жертвуючи своє майно й душi. Аллах знає богобоязливих!

45. Питають дозволу в тебе тi, якi не вiрують в Аллаха й в Останнiй День, i чиї серця сумнiваються. I через сумнiв свiй розгубленi вони!

46. Якби вони бажали вийти [на боротьбу], то пiдготувалися б до цього. Проте Аллах не захотiв, щоб вони йшли разом iз вами й затримав їх. Сказали їм: «Сидiть разом iз тими, якi сидять!»

47. Якби вони пiшли разом iз вами, то не додали б нiчого, крiм безладу, квапились би посiяти серед вас розбрат. Серед вас є тi, хто прислухається до них, та Аллах знає про нечестивцiв!

48. Вони й ранiше сiяли розбрат i викривляли перед тобою справжнiй стан речей, поки не прийшла iстина, й не перемiг наказ Аллаха, хоча це їм ненависно!

49. Серед них є той, хто каже: «Дозволь менi [залишитися] й не спокушай!» Та вони вже впали в спокусу. Воiстину, геєна охоплює невiруючих![100]

50. Якщо з тобою стається щось добре, то це засмучує їх. А якщо тебе вражає лихо, вони кажуть: «Ми заздалегiдь подбали про себе!» — i йдуть собi, радiючи![101]

51. Скажи: «Нас може вразити тiльки те, що судив нам Аллах, а Вiн – Захисник наш! I нехай на Аллаха покладають сподiвання вiруючi!»

52. Скажи: «Невже ви чекаєте для нас чогось iншого, крiм двох благ? I ми чекаємо, як вразить вас Аллах покаранням вiд Себе або [скарає] нашими руками! Тож чекайте, i ми почекаємо разом iз вами!»[102]

53. Скажи: «Будете ви жертвувати добровiльно чи примусово, вiд вас цього однаково не приймуть, бо ви — люди нечестивi!»

54. Пожертви їхнi не будуть прийнятi, бо вони не вiрують в Аллаха, Його Посланця, неохоче звершують молитву й роблять пожертви, маючи вiдразу до цього.

55. Нехай не вражає тебе їхнє майно та дiти. Аллах прагне скарати їх цим у земному життi, щоб вони втратили свої душi невiруючими.

56. Вони клянуться Аллахом, що належать до вас, та вони не з вас. Вони — наляканi люди!

57. Якби вони знайшли якусь схованку, печеру чи пiдземелля, то поквапилися б туди!

58. Є серед них такi, якi плiткують про тебе через милостиню. Якщо їм щось перепадає звiдти, вони лишаються вдоволенi, а якщо не перепадає, то вони гнiваються![103]

59. Якби ж вони вдовольнялися тим, що їм дарує Аллах i Його Посланець, i говорили: «Достатньо нам Аллаха! Аллах даруватиме нам зi Своєї ласки й Посланець Його. I до Аллаха ми скеровуємо прагнення нашi!»

60. Милостиня призначена для нужденних i бiдних, тих, хто її збирає та роздає, тих, вiд чиїх сердець чекають прихильностi, [для викупу] рабiв, для збанкрутiлих боржникiв, для тих, хто [бореться] на шляху Аллаха, а також для подорожнiх. Так встановлено Аллахом. А Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

61. Серед них є тi, хто ображає Пророка й говорить: «Вiн — вухо!» Скажи: «Вiн чує те, що краще для вас. Вiн вiрить в Аллаха й довiряє вiруючим, вiн — милiсть для тих iз вас, хто увiрував! А на тих, якi ображають Посланця Аллаха, чекає болiсна кара!»[104]

62. Вони клянуться перед вами Аллахом, щоб догодити вам. Але, якщо вiруючi вони, краще б їм догоджати Аллаху та Його Посланцю!

63. Невже не знають вони, що того, хто ворожий до Аллаха та Його Посланця, чекає вогонь геєни, де вiн буде завжди? Це — велике приниження!

64. Лицемiри бояться того, що буде зiслано суру, яка й розповiсть про те, що в їхнiх серцях. Скажи: «Насмiхайтеся ж! Воiстину, Аллах викриє те, чого ви боїтеся!»

65. Якщо ти запитаєш їх, то вони неодмiнно скажуть: «Та ми тiльки багато розмовляли й бавились!» Скажи: «Невже ви насмiхалися з Аллаха, Його знамень i Його Посланця?»

66. Не просiть прощення. Ви стали невiруючими пiсля того, як увiрували. Якщо Ми простимо частину з вас, то iншу частину скараємо — за те, що були грiшниками вони!

67. Лицемiри й лицемiрки подiбнi одне до одного. Вони закликають до вiдразного й забороняють заохочуване, стримують свої руки [вiд милостинi]. Вони забули Аллаха, а Вiн забув їх. Воiстину, лицемiри — нечестивцi!

68. Обiцяв Аллах лицемiрам, лицемiркам i невiруючим вогонь, де вони будуть довiку! Достатньо їм цього! Аллах прокляв їх i чекає на них невпинна кара!

69. Такi ж [ви] самi, як i тi, що жили ранiше за вас! Вони були могутнiшi за вас силою, мали бiльше майна та дiтей. Вони насолодилися своєю долею, i ви насолодилися своєю долею — так, як насолодилися свою долею тi, що жили ранi ше за вас . Ви марнословите так, як марнословили вони. Даремними є вчинки їхнi в життi земному та наступному, i зазнають вони втрат!

70. Невже до них не дiйшла звiстка про тих, якi жили ранiше — про народ Нуха, адитiв, самудитiв, народ Iбрагiма, жителiв Мад’яну та перекинутих селищ? Приходили до них посланцi їхнi з ясними знаменнями. Аллах не був несправедливий до них — вони самi були несправедливi до себе.[105]

71. Вiруючi чоловiки та жiнки — приятелi однi одним; вони закликають до заохочуваного та забороняють вiдразне, звершують молитву, дають закят, коряться Аллаху та Його Посланцю. Аллах змилується над ними. Воiстину, Аллах — Всемогутнiй, Мудрий!

72. Обiцяв Аллах вiруючим чоловiкам i жiнкам рай, де течуть рiки, де прекраснi житла в садах Едену. Вони будуть там довiку! А ласка вiд Аллаха ще бiльша! Це — великий успiх![106]

73. О Пророче! Борися з невiруючими та лицемiрами, й будь суворий до них! Їхнiй притулок — геєна. Яке мерзотне це мiсце для повернення!

74. Вони клянуться Аллахом, що не говорили, але ж насправдi говорили це — слово невiр’я — й стали невiруючими пiсля того, як прийняли iслам. Вони замислилися про те, чого ранiше не могли здiйснити. Вони намагаються помстигись за те, що Аллах i Посланець Його збагатили їх з Його ласки. Якщо вони покаються, то це буде краще для них. А якщо вiдвернуться, то Аллах скарає їх болiсною карою в земному й наступному життi! Немає для них на землi нi захисника, нi помiчника!

75. Серед них є тi, якi обiцяли Аллаху: «Якщо Аллах дарує нам зi Своєї ласки, то ми неодмiнно будемо робити пожертви й будемо одними з праведникiв!»

76. Та коли Вiн надiлив їх зi Своєї ласки, то вони поскупилися на це й вiдвернулися; нехтують же вони!

77. Тож Вiн скарав їх, сповнивши їхнi серця лицемiрством аж до того дня, коли вони зустрiнуть Його. Це їм за те, що вони порушили обiцянку перед Аллахом, i за те, що брехали вони!

78. Хiба не знають вони, що Аллаху вiдомi їхнi таємницi й прихованi розмови, i що Аллах знає все потаємне?

79. Вони вдаються до образ i глузують над тими вiруючими, якi роблять додатковi пожертви та ще й, не маючи засобiв, докладають для цього важких зусиль. Та це Аллах поглузує над [лицемiрами]! Чекає на них болiсна кара!

80. Проси для них прощення чи не проси — навiть якщо ти проситимеш для них прощення сiмдесят разiв, Аллах не простить їх! Це так, бо вони не увiрували в Аллаха та Його Посланця! Аллах не веде прямим шляхом людей нечестивих!

81. Тi, якi залишилися на своїх мiсцях, радiли, що вони в тилу Посланця Аллаха. Їм було ненависно боротися на шляху Аллаха, жертвуючи своє майно та душi. Вони говорили: «Не вирушайте в похiд у таку спеку!» Скажи: «Вогонь геєни буде ще гарячiшим!» Та якби вони розумiли![107]

82. Нехай вони мало смiються та багато плачуть — така вiдплата за те, що вони собi здобули!

83. Якщо Аллах поверне тебе до когось iз них i вони проситимуть дозволу йти в похiд, то скажи: «Ви нiколи не пiдете зi мною! I не будете боротися зi мною проти ворога! Ви були задоволенi своїм сидiнням ранiше, тож сидiть iз тими, хто залишився!»

84. Нiколи не молися за жодного з них i не стiй над могилою його! Вони не увiрували в Аллаха, Його Посланця й померли нечестивими!

85. Нехай не дивує тебе їхнє майно та дiти. Аллах прагне скарати їх цим у земному життi, щоб вони втратили свої душi невiруючими!

86. I коли було зiслано суру: «Увiруйте в Аллаха й борiться разом iз Посланцем Його!», то власники багатства серед них почали просити тебе дозволити їм лишитися й сказали: «Залиш нас! Ми будемо з тими, хто сидить!»

87. Вони були задоволенi тим, що лишилися з iншими. Запечатанi їхнi серця, й не розумiють вони![108]

88. Але Посланець i тi, якi увiрували разом iз ним, боролися, жертвуючи своє майно та душi. Чекають на них блага. Саме вони матимуть успiх!

89. Аллах приготував для них сади, де течуть рiчки. Будуть вони там довiку! Це — великий успiх!

90. I прийшли до нього по дозвiл [лишитися] тi з бедуїнiв, якi мали поважнi причини. А вдома сидiли тi, якi збрехали Аллаху та Його Посланцю. На тих iз них, якi не увiрували, впаде болiсна кара!

91. Нема грiха на немiчних, хворих i тих, якi не мають, що пожертвувати, якщо вони будуть щирi перед Аллахом i Його Посланцем. Нема за що докоряти тим, якi роблять добро. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

92. Нема [грiха] на тих, якi прийшли до тебе, щоб ти дав їм їздових тварин. Ти сказав: «Не можу я знайти цих тварин для вас!» Вони повернулися з чами, повними слiз вiд смутку, адже вони не мають, що пожертвувати.

93. Грiх падає на тих, якi просили в тебе дозволу залишитись, будучи багатими. Вони задоволенi тим, що лишилися разом з iншими. Аллах запечатав їхнi серця, i не знають вони![109]

94. Вони шукатимуть виправдань, коли ви повернетесь до них. Скажи: «Не виправдовуйтесь. Ми не повiримо вам — Аллах уже сповiстив нам про вас! Аллах i Його Посланець побачать вчинки вашi, а потiм ви повернетесь до Знаючого потаємне й вiдкрите, i Вiн розкаже вам про те, що ви робили!»

95. Вони будуть клястися перед вами Аллахом, коли ви повернетеся до них, щоб ви вiд них вiдвернулися. Тож вiдвернiться вiд них! Вони нечистi, i притулком їхнiм буде геєна — вiдплата за те, що вони собi здобули!

96. Вони будуть клястися вам, щоб ви були задоволенi ними. Та навiть якщо ви будете задоволенi ними, Аллах не буде задоволений людьми нечестивими!

97. Бедуїни — найзалеклiшi в невiр’ї та лицемiрствi. Вони найвпертiше не визнають обмежень, якi зiслав Аллах Своєму Посланцю. Аллах – Всезнаючий, Мудрий!

98. Серед бедуїнiв є тi, якi вважають свої пожертви збитком i чекають, доки настане для вас лихолiття. Це для них настане лихолiття! Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

99. Серед бедуїнiв є тi, якi вiрують в Аллаха й в Останнiй День, вважають свої пожертви наближенням до Аллаха й благословiнь Посланця. Так, це їхнє наближення! Аллах введе їх у милiсть Свою. Воiстину, Аллах – Прощаючий, Милосердний!

100. Аллах вдоволений першими мугаджирами, ансарами й тими, хто пiшов за ними в найкращий спосiб. I вони вдоволенi Ним! Вiн приготував для них сади раю, де течуть рiки. Будуть вони там довiку! Це — великий успiх![110]

101. Є лицемiри i серед бедуїнiв, якi живуть навколо вас, i є серед жителiв Медини! Вони впертi в лицемiрствi, але ти не знаєш їх. Ми знаємо їх! Ми скараємо їх двiчi, а потiм вкинемо їх у кару велику!

102. Є iншi, якi визнали свої грiхи. Вони змiшали добрi й лихi вчинки; можливо, Аллах прийме їхнє каяття. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

103. Приймай пожертву з майна їхнього, щоб очистити їх i пiднести цим. I молися за них, бо твої молитви — спокiй для них! Аллах — Всечуючий, Всезнаючий![111]

104. Невже не знають вони, що це Аллах вiдповiдає на каяття Своїх рабiв i приймає пожертви, i що Аллах — Приймаючий каяття, Милосердний?

105. Скажи: «Дiйте, i побачить вашi вчинки Аллах, Його Посланець i вiруючi! Ви повернетесь до Знаючого потаємне й вiдкрите, i Вiн сповiстить вам про те, що робили ви!»

106. А є тi, якi чекають наказу Аллаха. Або Вiн скарає їх, або прийме каяття їхнє. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

107. Тi, якi збудували мечеть для шкоди, невiр’я, розбрату мiж вiруючими та як засiдку тих, якi ще ранiше воювали з Аллахом i Його Посланцем, неодмiнно будуть присягатися: «Ми прагнемо тiльки добра!» Та Аллах свiдчить, що вони — брехуни![112]

108. Нiколи не звершуй там [молитви]! Мечеть, вiд першого дня заснована на богобоязливостi, бiльш гiдна для того, щоб ти молився в нiй. Там є чоловiки, якi люблять очищатися, а Аллах любить тих, якi очищаються![113]

109. Той кращий, хто заклав пiдвалини своєї будiвлi на страху перед Аллахом i прагненнi до Його вдоволення, чи той, хто заклав пiдвалини своєї будiвлi на завислому краю урвища та впав разом iз нею в пекельний вогонь? Аллах не веде прямим шляхом нечестивих людей!

110. Будiвля, збудована ними, завжди буде сумнiвом у їхнiх серцях — доки їхнi серця не розiрвуться! Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

111. Воiстину, Аллах купив у вiруючих їхнi душi й майно в обмiн на рай. Вони ведуть боротьбу на шляху Аллаха, вбивають i бувають убитi. Така правдива обiцянка, дана в Тауратi, Iнджiлi й Коранi. Хто ж краще виконує обiцянки, нiж Аллах? Тож радiйте угодi, яку ви уклали з Ним! Це — великий успiх!

112. [Вiруючi] — це тi, якi каються, поклоняються, прославляють, тримають пiст, низько схиляються, вклоняються, закликають до заохочуваного й забороняють вiдразне, тримаються обмежень Аллаха. Тож сповiсти вiруючим добру звiстку![114]

113. Пророку й тим, якi увiрували, не годиться просити прощення для багатобожникiв, навiть якщо вони їхнi родичi — пiсля того, як їм стало зрозумiло, що тi опиняться в пеклi.

114. А молитва Iбрагiма за свого батька була тiльки виконанням обiцянки, даної йому. Коли вiн зрозумiв, що той — ворог Аллаха, то зрiкся його. Воiстину, Iбрагiм — жалiсливий, смиренний!

115. Аллах не вводить людей в оману пiсля того, як Вiн вказав для них прямий шлях i поки Вiн не роз’яснить їм, кого треба стерегтися. Воiстину, Аллах — про кожну рiч Знаючий!

116. Воiстину, Аллаху належить влада над небесами й землею. Вiн дарує життя й смерть. Немає у вас, окрiм Аллаха, нi захисника, нi помiчника!

117. Аллах прийняв каяття Пророка, мугаджирiв та ансарiв, якi пiшли за ним у важкий час. Серця деяких iз них мало не вiдхилилися, але потiм Вiн прийняв каяття їхнє. Воiстину, Вiн — Спiвчутливий i Милосердний до них![115]

118. Були й троє, яким дали вiдстрочку [для каяття]. Стала вузькою для них широка земля й стиснулися душi їхнi. Вони вирiшили, що немає захисту вiд Аллаха, крiм як у Нього Самого. Потiм Вiн простив їх, щоб розкаялися вони. Воiстину, Аллах — Приймаючий каяття, Милосердний![116]

119. О ви, якi увiрували! Бiйтесь Аллаха й будьте разом iз правдивими!

120. Не варто було жителям Медини й бедуїнам iз її околиць лишатися в тилу Посланця Аллаха й вiддавати перевагу своїм душам перед його душею. Це так, бо не буває на шляху Аллаха нi спраги, нi втоми, нi голоду, нi кроку, який викликає лють невiруючих, нi чогось, захопленого у ворога, що б не було записано як добра справа. Воiстину, Аллах не втратить винагороди тих, якi роблять добро!

121. Скiльки б вони не жертвували — багато чи мало, якi б долини вони не минали — це все запишеться, щоб Аллах винагородив їх ще кращим, нiж вони зробили!

122. Нехай вiруючi не вирушають у похiд усi разом. Чому б не вiдiслати з кожної групи частину людей, якi будуть навчатися релiгiї та застерiгати iнших, коли вони повернуться до них? Можливо, тi будуть стерегтися![117]

123. О ви, якi увiрували! Борiться з тими невiруючими, якi перебувають поблизу вас — нехай вони побачать, що ви суворi! I знайте, що Аллах — разом iз богобоязливими!

124. А коли зiслано суру, то серед [лицемiрiв] є той, хто говорить: «Кому це додало вiри?» Тим, якi увiрували, це додає вiри, i радiють вони!

125. А тим, чиї серця хворi, це збiльшує нечистоту, i помирають вони невiруючими.[118]

126. Чи не бачать вони, як щороку зазнають випробувань — один чи два рази. I пiсля цього вони не каються й не замислюються!

127. А коли зiслано суру, то однi з них дивляться на iнших: «Чи хтось бачить вас?» — i вiдвертаються. Аллах вiдвернув їхнi серця, бо вони — люди нерозумнi.[119]

128. Прийшов до вас Посланець iз вас самих. Тяжко йому те, що ви страждаєте, i вiн пiклується про вас — спiвчутливий та милосердний до вiруючих.

129. А якщо вiдвернуться вони, то скажи: «Достатньо для мене Аллаха! Немає бога, крiм Нього, i на Нього я покладаюся! Вiн — Господь великого трону!»

[89] Iдеться про чотири особливi мiсяцi: мухаррам, раджаб, зулькада, зульхiджа, пiд час яких вiйськовi дiї забороненi.

[90] «Великий хаддж» — вiдповiдно до тлумачень сподвижникiв та їхнiх послiдовникiв мається на увазi стояння на горi Арафат пiд час хадджу (iбн Касiр).

[91] Аяти, якi стосуються боротьби з невiруючими, слiд розумiти в iсторичному контекстi.

[92] «Цi люди — невiгласи, вони не розумiють доказу вiд Аллаха, не знають, що означатиме вiра в Аллаха, якщо вони увiрують; не знають про злочин та грiх, якi тягне за собою нехтування вiрою в Аллаха!» (ат-Табарi).

[93] «Мiсця поклонiння Аллаху» — мечетi (масаджiд, мн. вiд масджiд — «там, де поклоняються»). Ранiше багатобожники ремонтували Заборонену Мечеть, накривали Каабу й давали воду прочанам, проте цей аят передав усi повноваження мусульманам (аль-Багаввi з посиланням на переказ вiд iбн Аббаса).

[94] Як пояснюють тлумачi Корану (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр), аса («можливо») тут має обов’язкову дiю, тобто вони справдi «йдуть прямим шляхом».

[95] «День Хунайну» — битва мусульман iз багатобожниками племен Гаувазiн та Сакiф, яка вiдбулася у 630 роцi в долинi мiж Меккою й Таїфом.

[96] Ат-Табарi та iншi тлумачi Корану коментують так: «Переказують вiд сина Аббаса, що вiн сказав: прийшла до Посланця Аллаха (мир йому i благословення Аллаха) група юдеїв: Салям бiн Мiшкам, Нуман бiн Ауфа, Шаш бiн Кайс i Малiк бiн ас-Сайф. Вони сказали: як ми пiдемо за тобою, залишивши свiй напрям молитви? А ти ще й не вважаєш, що Узайр — син Бога! I тодi Аллах зiслав цей аят». Згiдно з iншими переказами, пов’язаними з тлумаченнями цього, Узайра шанобливо називали «сином Божим», адже вiн поновив значення Таурату (Тори) в юдейськiй громадi. Саме тому Узайра часто ототожнюють з бiблiйнiм Ездрою.

[97] «Чотири забороненi мiсяцi» — мухаррам, раджаб, зулькада, зульхiджа.

[98] Iдеться про багатобожникiв, якi замiнювали один iз чотирьох мiсяцiв iншим, наприклад, як вiдзначає аль-Багаввi, «перетворювали сафар на заборонений мiсяць, а мухаррам — на дозволений». Це робилося з метою продовження полювання та вiйн, заборонених у згаданi чотири мiсяцi.

[99] Супутником Пророка (мир йому i благословення Аллаха) пiд час гiджри з Мекки був Абу Бакр ас-Садик (нехай буде вдоволений ним Аллах). Разом вони сховалися в печерi на горi Савр (ат-Табарї).

[100] Iдеться про Джадi бiн Кайса, який просив дозволу лишитися, пояснюючи це тим, що пiд час походу проти вiзантiйцiв вiн не зможе не спокуситися їхнiми жiнками (аль-Багаввi).

[101] Iдеться про похiд на Табук, вiд чого лицемiри вперто вiдмовлялися (ат-Табарi за переказом вiд iбн Аббаса).

[102] Два блага — «перемога та вiйськова здобич або мученицька смерть i прощення» (аль-Багаввi).

[103] Iдеться про чоловiка на iм’я Хуркус, який звинуватив Пророка (мир йому i благословення Аллаха) в несправедливостi (iбн Касiр).

[104] «Вiн — вухо!»: тобто слухає кожного, хто щось говорить. Лицемiри, зводячи наклеп на Пророка (мир йому i благословення Аллаха), говорили: «Кажемо, що побажаємо, клянемося, а вiн усьому вiрить!» (ат-Табарi).

[105] Мад’ян — територiя в пiвнiчнозахiднiй частинi Аравiї. «Перекинутi селища» — мiста, де жив народ Лута.

[106] «Сади Едену» — сади вiчностi. Аль-Багаввi вiдзначає, що «Еден» походить вiд дiєслова адана — «перебувати десь», тобто мається на увазi вiчне iснування. Є ще й iншi пояснення, згiдно з якими Еден — середина раю, фортеця або рiчка в раю (аль-Багаввi вiд iбн Масуда та iн.).

[107] Iдеться про лицемiрiв, якi вiдмовлялися йти у похiд на Табук та залишилися в Мединi (за аль-Багаввi).

[108] «Лишилися з iншими» — досл. «з тими, якi залишаються». Аль-Багаввi вiдзначає, що маються на увазi жiнки.

[109] «Разом з iншими» — див. коментар до аяту 87 цiєї ж сури.

[110] Мугаджири («переселенцi») — мусульмани, якi переселилися з Мекки в Медину. Ансари («помiчники») — мединцi, якi прийняли iслам i пiдтримали мугаджирiв.

[111] «Пiднести»: «зi ступеню лицемiрiв до ступеню щирих людей». «Молися»: «проси для них прощення» (ат-Табарi).

[112] Iдеться про мечеть, збудовану в Мединi лицемiрами, яких до цього пiдбурив дехто Абу Амiр з племенi хазрадж. Згiдно з повiдомленнями тлумачiв Корану (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр), Абу Амiр навiть бував у вiзантiйського iмператора Iраклiя, намагаючись використатиновозбудовану мечеть як мiсце для зiбрання своїх прибiчникiв (мiрсад — «засiдка»).

[113] Iдеться про мечеть в районi Куба (пiвдень Медини), яку заснував Пророк (мир йому i благословення Аллаха) одразу пiсля гiджри (ат-Табарi). Iбн Касiр наводить переказ, у якому сказано: «Обрядова молитва в мечетi Куба — наче мале паломництво».

[114] «Якi тримаються посту» (саiхуна) — досл. «подорожнi». Аль-Багаввi повiдомляє: «Iбн Масуд та iбн Аббас (нехай буде вдоволений ними Аллах) сказали: «Це тi, якi тримаються посту». А Суф’ян бiн Уяна сказав: «Той, хто постить, названий «подорожнiм» через те, що вiн залишає позаду всi задоволення...».

[115] Iдеться про тих, хто мало не покинув Пророка пiд час важкого походу на Табук (ат-Табарi).

[116] Iдеться про Гiляль бiн Умаю, Мурара бiн Рабi та Кааб бiн Малiка, якi не вирушили в похiд на Табук, але згодом розкаялися в цьому (ат-Табарi).

[117] «Вони будуть застерiгати вiд пекла й сповiщати добру звiстку про рай» (Iбн Касiр вiд iбн Аббаса).

[118] «Збiльшує нечистоту» — досл. «додає нечистоту до їхньої нечистоти»; «додає сумнiв до їхнього сумнiву» (iбн Касiр).

[119] Аль-Багаввi стверджує, що йдеться про лицемiрiв, якi виходили з мечетi пiд час молитви, якщо нiхто за ними не спостерiгав.

СУРА 10. ЮНУС

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лам. Ра. Це — знамення Писання мудрого!

2. Невже подивованi люди тим, що Ми вiдкрили чоловiку з них самих: «Застерiгай людей i сповiщай добру звiстку тим, якi увiрували, що на них чекає справжня винагорода в Господа їхнього»? Невiруючi кажуть: «Воiстину, вiн — справжнiй чаклун!»

3. Воiстину, ваш Господь — Аллах, який створив небеса й землю за шiсть днiв, а потiм утвердився на тронi. Вiн вирiшує справи! Не буде заступника, крiм як iз Його дозволу. Такий Аллах, ваш Господь. Тож поклоняйтеся Йому! Невже ви не замислитесь?

4. Ви всi повернетесь до Нього — обiцянка Аллаха правдива! Вiн починає творiння, а потiм повторює його, щоб винагородити справедливо тих, якi увiрували й робили добрi справи. А тих, якi не вiрували, чекає напiй з окропу та болiсна кара — за те, що не вiрували вони!

5. Вiн — Той, Хто зробив сонце свiтилом, а мiсяць — свiтлом, визначивши йому фази, щоб ви знали кiлькiсть рокiв i лiчбу. Аллах створив це все тiльки в iстинi! Вiн пояснює знамення для людей, якi знають![120]

6. Воiстину, в змiнi дня i ночi, в тому, що Аллах створив на небесах i на землi — знамення для людей богобоязливих!

7. Воiстину, тим, якi не сподiваються на зустрiч iз Нами, якi задоволенi мирським життям, знаходять у ньому спокiй та неуважно ставляться до Наших знамень,

8. притулком буде вогонь — за те, що вони собi здобули![121]

9. Воiстину, тих, якi увiрували й робили добрi справи, Аллах поведе прямим шляхом за вiру їхню. У садах насолоди пiд ними будуть текти рiки.

10. Їхнiм закликом там буде: «Слава Тобi, Аллах!»; там вiтатимуть їх словами: «Мир!»; кiнцем їхнiх закликiв буде: «Хвала Аллаху, Господу свiтiв!»

11. Якби Аллах прискорив людям зло так само, як Вiн прискорив для них добро, то неодмiнно настав би для них час смертi. Та Ми залишаємо блукати в своєму безчестi тих, якi не сподiваються на зустрiч iз Нами![122]

12. Коли людину торкається лихо, вона кличе Нас лежачи, сидячи та стоячи. А коли Ми вiдвернемо вiд неї те лихо, вона йде, наче нiколи й не кликала Нас через це лихо. Так видається прекрасним для порушникiв те, що роблять вони!

13. Ми знищили поколiння, якi жили ранiше за вас, адже вони були несправедливi, i в посланцiв своїх, якi до них приходили, вони не увiрували. Так Ми винагороджуємо грiшних людей!

14. А потiм Ми зробили вас їхнiми нащадками на землi, щоб подивитися, якими будуть вашi вчинки.

15. Коли їм читають Нашi яснi знамення, говорять тi, якi не сподiваються на зустрiч iз Нами: «Принеси нам iнший Коран або змiни цей!» Скажи: «Не годиться менi змiнювати його за власним бажанням. Я йду за тим, що дано менi в одкровеннi. Я боюся, що, не послухавши Господа свого, буду покараний у Великий День!»

16. Скажи: «Якби побажав Аллах, я б не читав його вам i не навчав би його вас. Я прожив серед вас цiле життя. Невже ви не розумiєте?»[123]

17. Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха та вважає за брехню Його знамення? Воiстину, грiшники не матимуть успiху!

18. Вони поклоняються замiсть Аллаха тому, що не приносить їм нi шкоди, нi користi. I говорять: «Це — заступники нашi перед Аллахом!» Скажи: «Невже ви можете розповiсти Аллаху про щось таке на небесах i на землi, чого Вiн не знає?» Пречистий вiд того Вiн — що Йому додають!

19. Люди були єдиною громадою, але розiйшлися мiж собою. Якби перед цим не було слова Господа твого, то вже вирiшилося б те, в чому розiйшлися вони!

20. Говорять: «Чому не зiслано знамення вiд Господа його?» Скажи: «Потаємне належить Аллаху. Тож чекайте, i я почекаю разом iз вами!»

21. Коли Ми дали людям спробувати Нашої милостi пiсля лиха, яке торкнулося їх, то вони почали хитрувати проти Наших знамень. Скажи: «Аллах швидший у хитрощах!» Воiстину, Нашi посланцi записують вашi хитрощi!

22. Вiн — Той, Хто дає вам змогу подорожувати сушею та морем. Ось ви на кораблях, разом iз ними дме попутний вiтер, якому вони радiють! Але щойно зiрветься буревiй i пiдступлять до них хвилi з усiх бокiв, вони вирiшать, що оточенi. Тодi кличуть вони Аллаха, щиро сповiдуючи Його релiгiю: «Врятуй нас! I ми неодмiнно будемо вдячнi!»

23. Та коли Вiн рятує їх, то вони сiють безчестя на землi без жодного права. О люди! Ваше безчестя обернеться проти вас самих. Це лише насолода земного життя, а потiм ви повернетесь до Нас! I Ми розповiмо вам про те, що чинили ви!

24. Прикладом земного життя є вода, яку Ми проливаємо з неба, i вона змiшується з рослинами землi — тими, якi вживають у їжу люди й тварини. Коли земля вбирається в свої шати й прикрашається, а її жителi вважають, що мають владу над нею, надходить наказ Наш, вночi або вдень. I Ми перетворюємо її на поле, з якого зiбрали врожай, — наче вона й не була квiтуча вчора. Так Ми пояснюємо знамення людям, якi замислюються.

25. Аллах кличе в обитель миру й веде, кого побажає, до прямого шляху.

26. На тих, якi робили добро, чекає найкраще й бiльше за це. Не вразить обличчя їхнього нi темрява, нi приниження. Саме вони — жителi раю! Будуть вони там довiку![124]

27. А хто чинив зло, тим вiдплатять таким самим злом. Їх спiткає приниження i не захистить нiхто їх вiд Аллаха. Обличчя їхнi наче вкриються шматками нiчного мороку. Саме вони — жителi пекла! I будуть вони там довiку!

28. Того Дня Ми зберемо всiх їх разом, а потiм скажемо багатобожникам: «Ось вашi мiсця — разом зi спiльниками вашими!» А потiм Ми роздiлимо їх, i скажуть їхнi спiльники: «Ви не поклонялися нам!

29. Достатньо Аллаха як Свiдка мiж вами та нами. Ми й справдi не знали про ваше поклонiння!»

30. Там кожна душа скуштує того, що вчиняла ранiше. Повернуться вони до Аллаха, свого iстинного Покровителя, i зникне те, що вигадували вони!

31. Запитай: «Хто надiляє вас iз неба й землi? Хто владний над слухом i зором? Хто виводить живе з мертвого, а мертве з живого? Хто керує подiями?» Вони скажуть: «Аллах!» Запитай: «Чому ж ви не боїтесь Його?»

32. Такий Аллах, iстинний Господь ваш! А що може бути пiсля iстини, як не омана? Як же ви вiддалилися!

33. Так справдилося слово Господа твого про нечестивцiв, що вони не увiрують!

34. Скажи: «Чи може хтось iз ваших iдолiв почати творiння, а потiм його повторити?» Скажи: «Аллах починає творiння, а потiм його повторює!» Як же ви вiддалилися!

35. Скажи: «Чи може хтось iз ваших iдолiв провести до iстини?» Скажи: «Це Аллах веде до iстини! Хто ж гiдний того, щоб за ним iшли — той, хто сам веде до iстини, чи той, кого ведуть до iстини? Що з вами? Як ви судите?»

36. Бiльшiсть iз них iде за припущеннями. Але припущення нiяк не допоможе замiсть правди. Воiстину, Аллах знає те, що роблять вони!

37. Цей Коран не вигадка когось — замiсть Аллаха, але пiдтверджен ня того, що було перед ним i пояснення Писання вiд Господа свiтiв, в якому немає сумнiву.[125]

38. Ось вони говорять: «Вiн його вигадав!» Скажи: «Принесiть суру, подiбну до цих, i покличте, кого зможете, замiсть Аллаха, якщо ви правдивi!»

39. Та ж нi, вони сприйняли як брехню те, що не спромоглися охопити знанням, i витлумачення чого ще не прийшло. Так само вiдкинули це й тi, якi жили до них. Поглянь, яким був кiнець нечестивих!

40. Є серед них тi, якi вiрять у [Коран], а є й тi, якi не вiрять у нього. Але Господь твiй знає про тих, якi поширюють безчестя.

41. Якщо вони говоритимуть, що ти — брехун, то скажи: «Менi — мої вчинки, а вам — вашi вчинки. Ви непричетнi до того, що роблю я, а я непричетний до того, що робите ви!»

42. Є серед них i тi, якi тебе вислуховують. Та як ти примусиш чути глухих, якщо вони не розумiють?

43. Є серед них i тi, якi дивляться на тебе. Та як ти зможеш повести прямим шляхом слiпих, якщо вони не бачать?[126]

44. Воiстину, Аллах не чинить несправедливостi щодо людей, але це люди самi несправедливi до себе!

45. Того Дня Вiн збере їх, наче вони й пробули тiльки годину дня. Вони знатимуть одне одного. Воiстину, зазнають втрат тi, якi вважали за брехню зустрiч iз Аллахом i не йшли прямим шляхом![127]

46. Або Ми покажемо тобi частину з того, що Ми обiцяли їм, або заберемо тебе, i до Нас повернуться вони! Аллах буде Свiдком того, що роблять вони!

47. Для кожної громади — посланець. I коли приходив до них посланець їхнiй, то все мiж ними вирiшували справедливо, i не були вони скривдженi!

48. Вони запитують: «Коли ця обiцянка виконається, якщо ви правдивi?»

49. Скажи: «Я не владний заподiяти собi шкоду чи принести користь, хiба що побажає цього Аллах. Для кожної громади — строк. Коли їхнiй строк настає, то вони не можуть його нi вiддалити — навiть на годину, нi наблизити».

50. Скажи: «Чи ви думали про те, яку частину з Його кари — коли вона прийде до вас уночi або вдень — намагатимуться прискорити грiшники?»[128]

51. Невже ви повiрите в неї тодi, коли вона прийде до вас? Чи нинi? Коли ви прискорювали її?

52. А потiм скажуть тим, якi були несправедливi: «Тож скуштуйте вiчної кари! Хiба ж не вiдплачено вам за те, що ви робили?»

53. Вони запитують тебе: «Чи це правда?» Скажи: «Так, клянуся моїм Господом, правда! I вам не уникнути цього!»[129]

54. Якби кожна несправедлива душа володiла всiм, що на землi, то спробувала б вiдкупитись. Вони приховають каяття, щойно побачивши кару. Мiж ними розсудять за справедливiстю, i не будуть скривдженi вони!

55. Так! Воiстину, це Аллаху належить те, що на небесах i на землi. Так! Воiстину, обiцянка Аллаха правдива. Але бiльшiсть iз них не знає!

56. Вiн дарує життя i смерть, i до Нього ви повернетеся!

57. О люди! До вас прийшло повчання вiд Господа вашого, зцiлення того, що в серцях, прямий шлях i милiсть для вiруючих!

58. Скажи: «Це — ласка Аллаха та милiсть Його!» Тож нехай вони радiють цьому, адже воно краще за те, що вони накопичують!

59. Скажи: «Чи ви бачили те, що Аллах вам зiслав iз надiлу, а ви зробили щось iз цього забороненим, а щось дозволеним?» Скажи: «Аллах вам дозволив це, чи це ви самi зводите наклеп на Аллаха?»[130]

60. Що думають про День Воскресiння тi, якi зводять наклеп на Аллаха? Воiстину, Аллах має велику ласку до людей, але ж бiльшiсть iз них не дякують!

61. Якою б ти справою не займався, що б ти не читав iз Корану, та яких би вчинкiв не коїли вони, Ми спостерiгаємо за вами ще на початку дiї. Те, що на землi й на небi, не сховається вiд Господа твого, навiть якщо матиме вагу порошинки, менше або бiльше за неї. Воно мiститься в Писаннi ясному!

62. Так! Воiстину, наближеним до Аллаха немає чого боятися, i не будуть вони засмученi –

63. тi, якi увiрували й були богобоязливi.

64. Чекає на них радiсна звiстка в життi земному й наступному. Немає змiни в словах Аллаха. Це — великий успiх!

65. Нехай тебе не засмучують слова [багатобожникiв], бо, воiстину, вся могутнiсть належить Аллаху! А Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

66. Так! Воiстину, Аллаху належать усi, хто на небесах i на землi. А тi, якi закликають замiсть Аллаха iнших, iдуть за припущеннями й вигадують.

67. Вiн — Той, Хто створив нiч, щоб вiдпочивали ви, а день — щоб ви бачили. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi чують!

68. Говорять вони: «Аллах узяв собi дитину!» Преславний Вiн! Вiн– Багатий, Йому належить усе, що на небесах, i все, що на землi. Тож немає у вас доказу цьому! Невже ви говорите про Аллаха те, чого самi не знаєте?

69. Скажи: «Воiстину, тi, якi зводять наклеп на Аллаха, не матимуть успiху!»

70. Вони насолодяться в земному життi, а далi повернуться до Нас. Ми дамо їм змогу скуштувати суворої кари за те, що вони не увiрували!

71. Прочитай для них звiстку про Нуха. Ось вiн сказав своєму народу: «О народе мiй! Якщо тяжко вам, що я серед вас i нагадую про знамення Аллаха, то на Аллаха я покладаюся! Зберiться разом зi своїми iдолами, щоб не була ваша справа таємною. А потiм оголосiть менi вирок ваш i не давайте вiдстрочки!

72. Та якщо вiдвернетеся ви, то я ж не просив у вас винагороди. Винагородить мене лише Аллах. I менi наказано бути одним iз покiрних Йому!»

73. Але вони вважали його за брехуна. Тож Ми врятували його й тих, хто був iз ним, у ковчезi. Ми зробили їх наступниками та втопили тих, якi вважали Нашi знамення брехнею. Поглянь же, який був кiнець тих, кого застерiгали!

74. Пiсля нього Ми вiдiслали посланцiв до народiв їхнiх. Тi прийшли до них iз ясними знаменнями, але вони не увiрували в те, що було вiдкинуто ще ранiше. Так Ми накладаємо печатку на серця порушникiв!

75. Пiсля них Ми послали з Нашими знаменнями Мусу та Гаруна — до Фiрауна й старшини народу його. Але вони знехтували ними й були грiшними людьми!

76. I коли прийшла до них iстина вiд Нас, то вони сказали: «Воiстину, це — справжнє чаклунство!»

77. Муса сказав: «Невже ви говорите про iстину, яка прийшла до вас, що це — чаклунство? Не матимуть успiху чаклуни!»

78. Вони сказали: «Невже ти прийшов, щоб вiдвернути нас вiд того, в що вiрили нашi батьки, та щоб велич на землi дiсталася вам двом? Ми не повiримо вам!»

79. Фiраун сказав: «Приведiть до мене кожного вправного чаклуна!»[131]

80. I коли прийшли чаклуни, то Муса сказав їм: «Тож кидайте, що маєте кидати!»[132]

81. I коли вони кинули, то Муса сказав: «Принесене вами — чари. Воiстину, Аллах зробить їх марними! Воiстину, Аллах не покращує справу тих, якi поширюють безчестя!

82. Аллах утверджує iстину через Свої слова, хоч би й ненавидiли це грiшники!»

83. Не повiрили Мусi, хiба що мала частина народу його, адже вони боялися переслiдувань Фiрауна та його старшини. Воiстину, Фiраун — тиран на землi та один iз порушникiв!

84. Сказав Муса: «О народе мiй! Якщо ви увiрували в Аллаха, то покладайтеся на Нього, якщо ви вiдданi Йому!»

85. Тi сказали: «Ми покладаємося на Аллаха. Господи наш! Не роби нас спокусою для людей нечестивих

86. i врятуй нас зi Своєї милостi вiд людей невiруючих!»

87. I Ми вiдкрили Мусi та брату його: «Влаштуйте для свого народу житла в Єгиптi, зробiть їх мiсцем для поклонiння та звершуйте молитву. Тож сповiсти вiруючим добру звiстку!»[133]

88. Муса сказав: «Господи наш! Ти дарував Фiрауну й старшинi народу його прикраси й багатства в земному життi, а вони, Господи наш, збивають цим iз Твого шляху! Господи наш! Знищи багатства їхнi та зроби жорстокими їхнi серця — щоб вони не увiрували, поки не побачать болiсної кари!»[134]

89. I сказав Вiн: «Я вже вiдповiв на ваш заклик! Тримайтеся прямого шляху та не йдiть шляхом тих, якi не знають!»[135]

90. Тож Ми переправили синiв Iсраїла через море, але Фiраун i його вiйсько рушили слiдом за ними — з ненавистю й ворожiстю. I коли Фiраун став потопати, то вигукнув: «Я увiрував, що немає бога, крiм Того, в Якого увiрували сини Iсраїла. I я — один iз вiдданих Йому!»

91. Тiльки тепер! А перед цим ти чинив непослух i був одним iз тих, якi поширюють безчестя на землi!

92. Тому сьогоднi Ми рятуємо твоє тiло, щоб ти був знаменням для наступних поколiнь! Воiстину, багато людей нехтують Нашими знаменнями!

93. Ми облаштували для синiв Iсраїла найкращi житла й надiлили їх благами. Серед них почалися суперечки пiсля того, як до них прийшло знання. Воiстину, твiй Господь розсудить мiж ними в День Воскресiння – у тому, про що вони сперечалися![136]

94. Якщо ви сумнiваєтесь у тому, що Ми зiслали тобi, то запитайте тих, якi читають писання, данi ще ранiше. Прийшла до тебе iстина вiд Господа твого — тож не будь одним iз тих, якi мають сумнiви![137]

95. I не будь одним iз тих, якi вважали за брехню знамення Аллаха, iнакше будеш серед тих, якi все втратили!

96. Воiстину, не увiрують тi, про яких сповнилося слово Господа твого,

97. навiть якщо до них прийдуть усi можливi знамення, до того часу, як вони побачать болiсну кару!

98. Чи було хоч одне селище, жителi якого увiрували й допомогла їм вiра їхня, крiм народу Юнуса? Коли увiрували вони, то Ми вiдвернули вiд них принизливу кару в земному життi, дарувавши їм можливiсть насолоджуватись ним до певного часу.[138]

99. Якби твiй Господь побажав, то увiрували б усi, хто живе на землi. Та чи змiг би ти примусити людей стати вiруючими?

100. Не увiрує жодна душа, крiм як iз дозволу Аллаха! А Вiн вражає карою тих, якi не розумiють![139]

101. Скажи: «Погляньте на те, що на небесах i на землi!» Але знамення та перестороги не допомагають тим людям, якi не увiрували!

102. Невже вони чекають чогось iншого, крiм тих днiв, якi настали для їхнiх попередникiв? Скажи: «Тож чекайте i я почекаю разом iз вами!»

103. Потiм Ми врятуємо Наших посланцiв i тих, якi увiрували. Так Нам належить рятувати вiруючих!

104. Скажи: «О люди! Якщо ви сумнiваєтесь у моїй релiгiї, то я не поклоняюся замiсть Аллаха тому, кому поклоняєтесь ви, але я поклоняюсь Аллаху, який забере вас! I наказано менi бути одним iз вiруючих!»

105. I поверни своє обличчя до iстинної релiгiї та не будь одним iз багатобожникiв!

106. Не клич замiсть Аллаха того, хто не принесе тобi нi користi, нi шкоди. А якщо ти зробиш це, то будеш одним iз несправедливих!

107. Якщо Аллах торкнеться тебе лихом, то цього не вiдверне нiхто, крiм Нього! А якщо Вiн побажає тобi добра, то нiхто не вiдверне Його ласки. Дарує Вiн її тим зi Своїх рабiв, кому побажає! А Вiн — Прощаючий, Милосердний!

108. Скажи: «О люди! Прийшла до вас iстина вiд Господа вашого! Тожтой, хто йде прямим шляхом, йде сам для себе, а хто збився зi шляху, той збився сам проти себе. Не можу я бути вашим опiкуном!»

109. Iди за тим, що Ми вiдкрили тобi. I терпи, доки Аллах не розсудить, адже Вiн — найкращий iз суддiв!

[120] «Тiльки в iстинi»: не створив це заради забави, але в усьому цьому — велика мудрiсть i переконливий доказ (iбн Касiр).

[121] Як пояснює iбн Касiр iз посиланням на Хасана, пiд «знаменнями» тут маються на увазi як природнi (кавнiйя — «буттєвi») явища, згаданi в попереднiх аятах, так i тексти Одкровення (шарiйя — «шарiатськi»).

[122] «Прискорив для людей зло»: iбн Аббас сказав: «Тут iдеться про людину, яка в станi гнiву [свариться] зi своєю родиною та дiтьми: «Нехай Вас прокляне Аллах i нехай не благословляє вас!» (аль-Багаввi). Iслам забороняє прокльони: «...Хто проклинає вiруючого, наче вбиває його» (Муслiм, аль-Бухарi).

[123] За одностайною думкою тлумачiв Корану йдеться про сорок рокiв життя Мухаммада (мир йому i благословення Аллаха), пiсля яких вiн отримав Одкровення.

[124] «Найкраще» — рай, «бiльше за це» (досл. «додаток») — можливiсть бачити преславний лик Аллаха (аль-Багаввi).

[125] «Пояснення Писання» — iбн Касiр коментує: «Роз’яснення законiв, а ще дозволеного й забороненого — переконливе й достатнє, iстинне, в якому немає сумнiву, вiд Аллаха, Господа свiтiв. Як сказано в переказi аль-Харiса аль-Аура вiд Алi iбн Абi Талiба: «Тут — розповiдь про те, що було перед вами, звiстка про те, що буде пiсля вас, i розрiзнення мiж вами».

[126] Iдеться про «глухих» i «слiпих» «серцем», якi не спроможнi йти шляхом iстини (аль-Багаввi).

[127] Iбн Аббас сказав: «Вони пробули в своїх могилах, наче годину дня» (аль-Багаввi).

[128] Своїми запитаннями багатобожники прискорюють кару (аль-Багаввi, ат-Табарi).

[129] Мається на увазi покарання Аллаха для багатобожникiв, згадане в попереднiх аятах. Ат-Табарi коментує: «Немає сумнiву в цьому, i ви не ухилитесь вiд Аллаха, коли Вiн побажає цього для вас, не втечете й не зможете протистояти. Ви пiд Його судом, правлiнням i владою, коли Вiн побажає так вчинити з вами. Тож бiйтесь Аллаха в своїх душах!»

[130] «Надiл» (різк) — це слово має кiлька значень, серед яких три основнi: «їжа», «доля», «благо». Як пояснює ат-Табарi, в цьому айатi пiд «надiлом» мається на увазi саме їжа.

[131] Тобто добре обiзнаного з чаклунством (ат-Табарi).

[132] Ат-Табарi коментує: «Тож кидайте, що маєте кидати — мотузки й палицi».

[133] «Зробiть їх мiсцем для поклонiння» — досл. «зробiть свої будинки напрямом (киблатан) для молитви». Ат-Табарi, посилаючись на iбн Аббаса та iнших тлумачiв, коментує: «Зробiть свої будиники мiсцями поклонiння, де ви будете молитися». Аль-Багаввi вiдзначає, що таким чином послiдовники Муси намагалися уникнути переслiдувань Фiрауна, який заборонив їм молитися в звичних мiсцях.

[134] Дiєслово тамаса («знищувати») ще має значення «перетворювати». Аль-Багаввi наводить кiлька переказiв, згiдно з якими багатства єгиптян обернулися камiнням.

[135] Вислiв на кшталт «я вже [щось] зробив» в арабськiй мовi може означати ще й правдиву обiцянку, тобто «я неодмiнно [щось] зроблю».

[136] «Найкращi житла» — землi Єгипту й Сирiї, розташованi навколо Єрусалиму (iбн Касiр).

[137] «Якi читають писання, данi ще ранiше» — посилаючись на iбн Аббаса, Муджагiда й Даххака, аль-Багаввi вважає, що тут маються на увазi мусульмани, якi ранiше належали до «людей Писання» (юдеїв та християн). Саме вони можуть засвiдчити правдивiсть Мухаммада (мир йому i благословення Аллаха), адже в Торi та Євангелiї є пророцтва про його прихiд (iбн Касiр).

[138] «Народ Юнуса» (бiбл. Йона): iдеться про жителiв Нiневiї, «вiра яких походила через страх перед карою, вiд якої застерiгав їх посланець їхнiй» (iбн Касiр).

[139] «Стати вiруючими» з 99 аяту: «Ти не зобов’язаний це робити, i це не для тебе — це Аллах збиває зi шляху, кого побажає, та веде прямiш шляхом, кого побажає!» (iбн Касiр).

СУРА 11. ГУД

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Ра. Це — Писання, знамення якого добре викладенi, а потiм поясненi Мудрим, Вiдаючим![140]

2. Не поклоняйтеся нiкому, крiм Аллаха! А я для вас — застерiгач i вiсник вiд Нього!

3. Просiть прощення у Господа вашого та кайтеся перед Ним — Вiн надiлить вас прекрасними благами до певного строку, а також да рує iз ласки Своєї кожному гiдному її. Але якщо вiдвернетеся ви, то я боюся, що вас буде покарано у Великий День!

4. До Аллаха повернетесь ви, а Вiн спроможний на кожну рiч!

5. Так! Вони намагаються стиснути свої груди, щоб приховати те, що в них є. Та навiть коли вони ховають свої голови пiд одягом, Вiн знає те, що вони приховують i що вiдкривають. Воiстину, Вiн знає про те, що в серцях![141]

6. Немає на землi живої iстоти, яку б не надiляв Аллах. Вiн знає її мiсце перебування й мiсце повернення. Це все — в ясному Писаннi![142]

7. Вiн — Той, Хто створив небеса й землю за шiсть днiв, коли трон Його був над водою. Це все для того, щоб випробувати вас — чиї вчинки будуть кращими? Якщо ти скажеш: «Вас воскресять пiсля смертi», то скажуть тi, якi не вiрують: «Та це справжнє чаклунство!»

8. Та якщо Ми вiдкладемо кару до певного строку, то вони скажуть: «Що стримує її?» Так, того дня, коли вона прийде до них, нiщо не вiдверне її, i вразить їх те, над чим вони насмiхалися!

9. Якщо Ми даємо людинi зазнати милостi вiд Нас, а потiм це забираємо, то вона впадає у вiдчай та стає невдячною.

10. А якщо Ми даємо їй зазнати блага пiсля лиха, яке торкнулося її, то вона каже: «Нещастя залишили мене!», — стає веселою й гордою.

11. Але не такi тi, якi терпiли й робили добрi справи. На них чекає прощення й велика винагорода!

12. Можливо, ти вiдмовишся вiд якоїсь частини того, що дано тобi в одкровеннi, а твої груди стиснуться вiд цього, бо вони скажуть: «Чому не зiслано йому скарб, або чому не прийде з ним ангел?» Але ж ти застерiгач! Аллах — Опiкун кожної речi!

13. Або вони скажуть: «Вiн вигадав його!» Скажи: «Принесiть десять вигаданих сур, подiбних до цих й покличте замiсть Аллаха, кого зможете, якщо ви правдивi!»[143]

14. А якщо вони не дадуть вам вiдповiдi, то нехай знають, що його зiслано з вiдома Аллаха, i немає бога, крiм Нього! Невже не станете ви вiдданими Йому?

15. Хто бажає земного життя та його прикрас, тим Ми вiдплатимо повною мiрою за їхнi вчинки в ньому, i тут не будуть недооцiненi вони!

16. Вони — тi, якi не отримають у наступному життi нiчого, крiм вогню. Марнi зусилля їхнi нинi й даремне те, що роблять вони!

17. Той, хто має ясне знамення вiд Господа свого, прочитане свiдком вiд Нього, до появи якого провiдником i милiстю було Писання Муси – саме такi є вiруючими в [Коран]! А тим, якi не увiрували в це й належать до рiзних сект, обiцяно вогонь! Тож не сумнiвайся в цьому, адже це — iстина вiд Господа твого. Але бiльшiсть людей не вiрує![144]

18. Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха? Коли вони постануть перед своїм Господом, то свiдки скажуть: «Це тi, якi говорили неправду про Господа свого!» Так! Прокляття Аллаха над нечестивцями,

19. якi збивають iнших зi шляху Аллаха, прагнуть викривити його та не вiрують у наступне життя.

20. Вони не зможуть врятуватися на землi, й не матимуть вони покровителiв замiсть Аллаха. Помножиться кара їхня! Не могли вони нi чути, нi бачити![145]

21. Оце тi, якi втратили самих себе. Залишило їх те, що вигадували вони!

22. Справдi, в наступному життi вони втратять найбiльше!

23. Воiстину, тi, якi увiрували, робили добрi справи й були покiрнi перед Господом своїм, вони — жителi раю! Будуть вони там довiку!

24. Прикладом двох груп є слiпий, глухий, зрячий та чуючий. Хiба можна їх порiвняти? Невже не замислитеся ви?[146]

25. Ось Ми послали Нуха до народу його: «Я для вас — ясний застерiгач!

26. Не поклоняйтеся нiкому, крiм Аллаха! Я боюся, що на вас впаде кара в болiсний День!»

27. Старшина з народу його, яка не увiрувала, сказала: «Ми бачимо, що ти лише людина, така, як i ми. I ми бачимо, що за тобою пiшли тiльки найжалюгiднiшi серед нас, i то не подумавши. Ми не бачимо, щоб ви були чимось кращi за нас, але думаємо, що ви — брехуни!»[147]

28. Той вiдповiв: «О народе мiй! Якщо я тримаюся ясного доказу вiд Господа мого, а Вiн дарував менi милiсть вiд Себе, яку ви не здатнi бачити, то невже я примусив би вас до цього, коли воно ненависно вам?

29. О народе мiй! Я не прошу у вас за це багатства. Винагородить мене тiльки Аллах! I не буду я вiдганяти тих, якi увiрували. Вони прагнуть зустрiти свого Господа, а вас я бачу нерозумними людьми!

30. О народе мiй! Хто захистить мене вiд Аллаха, якщо я прожену їх? Невже не замислитеся ви?

31. Я не кажу вам, що в мене скарбницi Аллаха i що я знаю потаємне. не кажу, що я ангел. Я не кажу тим, якi мiзернi в ваших очах, що Аллах нiколи не дарує їм добра. Аллах краще знає, що в їхнiх душах. Iнакше б я був одним iз нечестивцiв!»

32. Тi вiдповiли: «О Нуху! Ти сперечався з нами, i сперечався багато. Тож покажи нам те, чим ти погрожував нам, якщо ти правдивий!»

33. Той вiдповiв: «Воiстину, вам це покаже Аллах, якщо побажає. I не зможете ви утекти!

34. Якщо я побажаю дати вам пораду, то вона не принесе вам користi, коли Аллах прагне збити вас зi шляху. Вiн — Господь ваш, i до Нього повернетеся ви!»

35. Чи вони кажуть: «Вiн його вигадав!» Скажи: «Якщо я вигадав його, то мiй грiх — на менi. Але до ваших грiхiв я непричетний!»[148]

36. I було вiдкрито Нуху: «Вже не буде вiрити нiхто з твоїх людей, окрiм тих, якi увiрували ранiше. Тож не журися через те, що роблять вони!

37. Збудуй ковчег перед Нашими очима й згiдно з Нашим одкровенням. I не проси Мене за несправедливих — воiстину, їх буде втоплено!»

38. Вiн будував ковчег i щоразу, коли проходила повз нього старшина з народу його, то глузувала. Вiн сказав: «Якщо ви глузуєте з нас, то поглузуємо з вас i ми — так само, як ви глузуєте з нас!

39. Скоро ви дiзнаєтесь, на кого впаде кара, яка принижує, й на кого впаде кара вiчна!»

40. I коли прийшов наказ Наш i вiдкрилося джерело в печi, то сказали Ми: «Вiзьми туди пару вiд кожного виду та свою родину — крiм тих, про яких вже було сказано слово, а ще вiзьми тих, якi увiрували». Але небагато увiрувало разом iз ним![149]

41. Вiн сказав: «Заходьте в нього! З iм’ям Аллаха вiн буде пливти й зупинятися. Воiстину, Господь мiй — Прощаючий, Милосердний!»

42. Ковчег iз ними плив серед хвиль, схожих на гори, i Нух покликав свого сина, який стояв на самотi: «Сину мiй! Сiдай разом iз нами та не лишайся з невiруючими!»

43. Той сказав: «Я зiйду на гору й вона врятує мене вiд води». Вiдповiв [Нух]: «Сьогоднi нiхто не врятується вiд наказу Аллаха, якщо Вiн не змилується!» Постала мiж ними хвиля, i був той одним iз утоплених.

44. I було сказано: «О земле! Поглинь свою воду! О небо! Припини!» Спала вода та здiйснився наказ. [Ковчег] зупинився на горi аль-Джудi, й було сказано: «Нехай же згинуть люди несправедливi!»[150]

45. I звернувся Нух до Господа свого: «Господи! Мiй син — iз моєї родини. Обiцянка Твоя правдива, i Ти — Наймудрiший Суддя!»

46. Сказав Вiн: «О Нуху! Твiй син не з твоєї родини. Такий вчинок не є праведним, тож не проси в Мене того, про що не маєш знання! Я закликаю тебе не бути одним iз невiгласiв!»

47. Той сказав: «Господи! Я шукаю в Тебе захисту i не буду просити про те, про що не маю знання! Якщо Ти не простиш мене й не змилуєшся надi мною, то я буду одним iз тих, якi втратять усе!»

48. Було сказано: «О Нуху! Сходь iз миром вiд Нас i благословеннями — на тебе й на народи, якi з тобою! Але будуть i народи, яких Ми надiлимо благами, а потiм вразимо болiсною карою вiд Нас!»

49. Такими є звiстки про потаємне, якi Ми даруємо тобi в одкровеннi. Перед цим не знав їх нi ти, нi твої люди. Тож терпи! Воiстину, добрий вихiд чекає на богобоязливих!

50. До адитiв Ми [послали] брата їхнього Гуда. Вiн сказав: «О народе мiй! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! А ви тiльки вигадуєте!

51. О народе мiй! Я не прошу за це винагороди у вас. Винагородить мене тiльки Той, Хто мене створив. То невже ви не розумiєте?

52. О народе мiй! Просiть прощення в Господа вашого, а потiм кайтеся перед Ним. Вiн проллє вам з неба щедру зливу й додасть вам сили до вашої сили. I не вiдвертайтеся, наче грiшники!»

53. Тi сказали: «О Гуде! Ти не показав нам ясного знамення, i ми не залишимо своїх богiв через твої слова. I ми не вiримо тобi!

54. Ми лиш кажемо, що один iз наших богiв заподiяв тобi шкоду». [Гуд] вiдповiв: «Аллах буде свiдком моїм i будете свiдками ви — я непричетний до того, що ви додаєте рiвних

55. Йому! Тож хитруйте проти мене — всi! Не давайте менi вiдстрочки!

56. Я покладаюся на Аллаха, Господа мого й Господа вашого! Немає живої iстоти, яку б Вiн не тримав за чуб! Воiстину, мiй Господь — на прямому шляху![151]

57. А якщо вiдвернетесь ви, то я вже переповiв те, з чим мене послали до вас. Мiй Господь замiнить вас iншими людьми, i ви не заподiєте Йому нiякої шкоди. Воiстину, мiй Господь — Охоронець кожної речi!»

58. I коли прийшов наказ Наш, то за Нашою милiстю Ми врятували Гуца й тих iз ним, якi увiрували. I Ми врятували їх вiд лютої кари.

59. Такими були адити. Вони вiдкинули знамення Господа їхнього, не послухалися Його посланцiв та йшли за наказом кожного впертого тирана!

60. Прокляття переслiдуватиме їх у земному життi та в День Воскресiння. Так! Воiстину, адити не увiрували в Господа свого. Нехай згинуть адити, народ Гуда!

61. До самудитiв Ми [послали] брата їхнього Салiха. Вiн сказав: «О народе мiй! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Вiн зростив вас iз землi й поселив вас на нiй. Тож просiть у Нього прощення, а потiм кайтеся перед Ним. Воiстину, Господь мiй — Близький, Той, Який дає вiдповiдь!»

62. Вони сказали: «О Салiху! Перед цим ти був нашою надiєю! Невже ти забороняєш нам поклонятися тому, кому поклонялися нашi батьки? Воiстину, в нас є глибокi сумнiви щодо того, до чого ти закликаєш нас!»

63. Вiн сказав: «О народе мiй! Чи розумiєте ви: якщо я тримаюся ясного доказу вiд Господа мого й Вiн дарував менi милiсть вiд Себе, то хто допоможе менi, крiм Аллаха, якщо я не послухаюсь Його? А ви тiльки збiльшите мої втрати!

64. О народе мiй! Ця верблюдиця Аллаха — знамення для вас! Дозвольте їй пастись на землi Аллаха й не завдавайте їй шкоди, бо вразить вас близька кара!

65. Але вони зарiзали її, тож [Салiх] сказав: «Насолоджуйтесь у своїх помешканнях ще три днi. Ця обiцянка — вiрна!»

66. I коли прийшов наказ Наш, то з Нашої милостi Ми врятували Салiха й тих iз ним, якi увiрували, — вiд ганьби того дня! Воiстину, Господь твiй — Всесильний, Всемогутнiй!

67. А тих, якi були несправедливi, вразив жахливий крик. Так i лишилися вони в будинках своїх непорушними,

68. наче нiколи й не жили там! Так! Воiстину, самудити не увiрували в Господа свого! Нехай згинуть самудити!

69. Нашi посланцi прийшли до Iбрагiма з доброю звiсткою. Вони сказали: «Мир!» Вiн вiдповiв: «Мир!» — i одразу прийшов iз вгодованим телям.

70. Та коли вiн побачив, що їхнi руки навiть не торкнулися цього, то почав сумнiватися в них i вiдчув страх. Вони сказали: «Не бiйся! Воiстину, послано нас до народу Лута!»

71. А дружина Iбрагiма, що стояла поруч, засмiялася. Тож Ми звеселили її звiсткою про Iсхака, а пiсля Iсхака — i про Якуба.[152]

72. Вона сказала: «Горе менi! Невже я народжу? Я вже стара й чоловiк мiй старий! Воiстину, це — дивна рiч!»

73. Тi сказали: «Невже ти здивована наказом Аллаха? Милiсть вам Аллаха та благословення Його, о жителi цього будинку!» Воiстину, Вiн – Хвалимий, Преславний!

74. I коли страх Iбрагiма зник, i надiйшла до нього радiсна звiстка, вiн почав сперечатися з Нами про народ Лута.[153]

75. Воiстину, Iбрагiм — жалiсливий, спiвчутливий, вiдданий!

76. О Iбрагiме! Облиш це! Вже прийшов наказ Господа твого, тож вразить їх невiдворотна кара.

77. I коли прийшли посланцi Нашi до Лута, то вiн зажурився через них i стислося серце його. Вiн сказав: «Важким буде цей день!»

78. Збiглися люди з народу його, якi ще ранiше коїли лихi вчинки. [Лут] сказав: «О народе мiй! Ось — мої доньки, вони чистiшi для вас! Тож бiйтеся Аллаха й не ганьбiть мене перед моїми гостями! Невже серед вас немає людини розсудливої?»

79. Тi вiдповiли: «Ти знаєш, що нам не потрiбнi твої доньки. I, справдi, ти знаєш, чого ми хочемо!»

80. Вiн сказав: «Якби мав я силу здолати вас! Якби я мiг знайти мiцну опору!»

81. [Гостi] сказали: «О Луте! Ми — посланцi Господа твого, тож вони не зачеплять тебе. Вирушай зi своєю сiм’єю в дорогу, серед ночi. I нехай не озирається жоден iз вас, окрiм дружини твоєї — її вразить те, що вразить iнших. Час призначено на ранок. Хiба ранок не близько?»

82. I коли прийшов Наш наказ, то Ми перекинули їхнi [селища] догори й зiслали на них каменi з обпаленої глини,

83. позначенi в Господа твого! Недалекi й вони вiд нечестивцiв![154]

84. До мад’янiтiв Ми [послали] їхнього брата Шуайба. Вiн сказав: «О народе мiй! Поклоняйтеся Аллаху! У вас немає бога, крiм Нього! Не занижуйте мiри й ваги. Я бачу, що ви живете в добрi, але я боюся, що впаде на вас кара в День, який охопить усе![155]

85. О народе мiй! Наповнюйте мiру й вагу справедливо! Не завдавайте людям збиткiв i не сiйте безчестя на землi!

86. Те, що залишає вам Аллах, краще для вас, якщо вiруючi ви. Але я над вами не наглядач!»

87. Тi вiдповiли: «О Шуайбе! Невже твоя молитва наказує тобi залишити тих, кому поклонялися нашi батьки, або не робити з нашим майном того, чого ми хочемо? Справдi, ти смиренний i розсудливий!»[156]

88. Вiн сказав: «О народе мiй! Чи розумiєте ви: а якщо я тримаюся ясного доказу вiд Господа мого, Який надiлив мене добрим надiлом? Я не хочу суперечити вам своїми заборонами на щось, але я хочу лише виправлення — настiльки, наскiльки зможу! Немає менi притулку, крiм як в Аллаха. На Нього я покладаюся й до Нього звертаюся!

89. О народе мiй! Нехай ваша суперечка зi мною не веде до того, щоб вас вразило те, що вразило народ Нуха, народ Гуда чи народ Салiха. Недалеко вiд вас i народ Лута!

90. Просiть прощення у Господа вашого й кайтеся перед Ним! Воiстину, Господь мiй — Милосердний, Люблячий!»

91. Тi вiдповiли: «О Шуайбе! Ми не розумiємо бiльшостi того, що ти кажеш. Ми бачимо тебе слабким серед нас. I якби не твiй рiд, то ми каменували б тебе! Ти не становиш цiнностi для нас!»

92. Вiн сказав: «О народе мiй! Невже мiй рiд цiннiший для вас, iж Аллах, вiд Якого ви вiдвертаєтесь? Воiстину, Господь мiй охоплює те, що ви робите!

93. О народе мiй! Дiйте, як побажаєте, i я буду дiяти! Скоро ви дiзнаєтесь, кого спiткає принизлива кара й хто брехун. Чекайте, i я почекаю разом iз вами!»

94. I коли прийшов наказ Наш, то за Нашою милiстю Ми врятували Шуайба й тих iз ними, якi увiрували. А тих, якi були несправедливi, вразив жахливий крик. Так i лишилися вони в будинках своїх непорушними,

95. наче нiколи й не жили там. Так! Нехай згинуть мад’янiти, як згинули самудити!

96. I Ми послали Мусу з Нашими знаменнями та доказом ясним

97. до Фiрауна й старшини [народу] його. Але тi пiшли за наказом Фiрауна, хоч i не був наказ Фiрауна розсудливим!

98. У День Воскресiння очолить вiн народ свiй та заведе їх у вогонь. Яке мерзотне мiсце, до якого увiйдуть вони![157]

99. Прокляття переслiдуватиме їх як тут, так i в День Воскресiння. Мерзотний такий дарунок, подарований їм![158]

100. Це — звiстки про селища, якi Ми переповiдаємо тобi. Деякi з них ще iснують, а iншi вже знищенi.

101. Ми не були несправедливi до них, але це вони самi були до себе несправедливi. I коли прийшов наказ Господа твого, то божества їхнi, яких вони кликали замiсть Аллаха, нiчим не допомогли їм! Не додали вони їм нiчого, крiм загибелi.

102. Таке покарання Господа твого, коли Вiн вразив несправедливе селище. Воiстину, покарання Його — болiсне, суворе![159]

103. Воiстину, в цьому — знамення для того, хто боїться кари в наступному иттi. Це — День, коли будуть зiбранi люди, i це — День засвiдчений![160]

104. Ми не вiдкладемо його, крiм як на визначений строк.

105. Коли настане той День, жодна душа не буде говорити, крiм як iз Його дозволу. Будуть серед них нещаснi й щасливi.

106. Щодо тих, якi будуть нещаснi, то вони опиняться у вогнi. Чекає там на них плач i стогiн.

107. Вони будуть там довiку, доки iснуватимуть небеса й земля, якщо Господь твiй не побажає чогось iншого. Воiстину, твiй Господь робить те, що побажає!

108. Щодо тих, якi будуть щасливi, то вони опиняться в раю. I вони будуть там довiку, доки iснуватимуть небеса й земля, якщо Господь твiй не побажає чогось iншого. Невичерпний цей дарунок!

109. Не май сумнiву щодо того, чому вони поклоняються. Вони поклоняються тiльки так, як поклонялися їхнi батьки ще ранiше. Ми цiлком вiддамо їм частку їхню — без применшення!

110. I Ми дарували Мусi Писання, але вони почали сперечатися щодо нього. Якби цьому не передувало слово Господа твого, то було б вирiшено суперечку їхню. Воiстину, вони в глибоких сумнiвах щодо нього!

111. Воiстину, усiм Господь твiй вiдплатить сповна за вчинки їхнi! Воiстину, вiдає Вiн про те, що роблять вони!

112. Iди прямим шляхом, як тобi й наказано, а також i тi, якi покаялися разом з тобою. I не порушуйте меж! Воiстину, бачить Вiн те, що ви робите!

113. Не схиляйтеся до тих, якi несправедливi, щоб вас не торкнувся вогонь. У вас немає помiчникiв, окрiм Аллаха, бо iнакше нiхто не допоможе вам!

114. Звершуй молитву на початку й наприкiнцi дня, а ще в деякi години ночi. Воiстину, добрi вчинки видаляють поганi. Таке нагадування для тих, хто згадує![161]

115. Терпи! Воiстину, Аллах не втратить винагороди праведникiв!

116. Чому ж серед поколiнь, якi жили ранiше за вас, не було стiйких людей, якi б забороняли поширювати безчестя на землi, а тiльки тi нечисленнi, кого Ми врятували серед них? А нечестивi пiшли за тими благами, якi мали, тож стали грiшниками!

117. Твiй Господь не знищить селища несправедливо, коли його жителi роблять добро.

118. Якби твiй Господь побажав, то зробив би людей єдиною громадою, але вони сперечаються далi,

119. крiм тих, кого помилував Господь твiй. Для цього Вiн їх створив. I сповниться слово Господа твого: «Я неодмiнно заповню геєну джинами й людьми — всiма!»

120. Усе, що Ми розповiдаємо тобi зi звiсток про посланцiв, призначене, щоб укрiпити твоє серце. Прийшли до тебе в цьому iстина, повчання й нагадування для вiруючих.[162]

121. I скажи тим, якi не увiрували: «Дiйте, як зможете, i будемо дiяти Ми!

122. Чекайте, й Ми будемо чекати».

123. Аллаху належить потаємне небес i землi, i до Нього повертаються всi справи. Тож поклоняйся Йому й покладайся на Нього! Господь твiй не омине того, що ви робите!

[140] «Викладенi в самих словах, а поясненi в смислах. Вони досконалi як за формою, так i за змiстом» (iбн Касiр).

[141] «Стиснути свої груди» — цей вислiв означає «приховати щось».

[142] Аль-Багаввi та iбн Касiр наводять переказ вiд iбн Аббаса, згiдно з яким «мiсце перебування» — притулок, а «мiсце повернення» – кiнцевий спочинок. Те саме пише й ат-Табарi.

[143] Iдеться про Коран.

[144] «Прочитане свiдком вiд Нього» — аль-Багаввi наводить переказ вiд iбн Аббаса та iнших тлумачiв Корану, згiдно з яким тут мається на увазi Джiбрiл.

[145] «А тi, якi заперечували Нашi знамення — вони глухi, нiмi й перебувають у темрявi» (Сура «Худоба», аят 39).

[146] Двi групи: вiруючi та невiруючi (аль-Багаввi).

[147] «Не подумавши» — досл. «з першого погляду».

[148] Деякi тлумачi Корану вважають, що слова «вiн його вигадав» належать невiруючим мекканцям, якi полемiзували з Мухаммадом (мир йому i благословення Аллаха) (ат-Табарi, iбн Касiр). У такому разi пiд «його» мається на увазi Коран або конкретно iсторiя про Нуха (мир йому) (порiв. «Юнус», «Гуд», 13). Так вважав i екзегет другого поколiння Мукатiл бiн Сулайман (за аль-Багаввi). Проте ще на початку тлумачення аяту сам аль-Багаввi наводить переказ вiд iбн Аббаса, згiдно з яким згаданий вислiв належить супротивникам Нуха (мир йому), якi звинувачували його в брехнi. У такому випадку пiд «його» матимуться на увазi попереднi слова цього пророка або взагалi все, дане йому в одкровеннi.

[149] «Джерело в печi» — таку думку щодо тлумачення слова танувр мав ат-Табарi. Разом iз тим вiн та iншi тлумачi Корану наводять перекази, згiдно з якими мається на увазi «поверхня землi» (вад-жг аль-ард). Але, наприклад, аль-Багаввi вiдзначає: «Це — пiч, у якій випiкають хлiб, i так сказали бiльшiсть тлумачiв». Стверджують, що Нух почав завантажувати ковчег, коли побачив воду в печi.

[150] Серед тлумачiв Корану немає одностайної думки щодо розташування гори аль-Джудi. Аль-Багаввi, наприклад, вважає, що вона знаходиться поблизу мiста Мосул (пiвнiч Iраку). Це твердження зустрiчається й в iнших коментарях (ат-Табарi, iбн Касiр).

[151] «Яку б Вiн не тримав за чуб» — мається на увазi, що «вона перебуває пiд Його владою та пануванням, а Вiн — Премудрий, Справедливий, Який у Своїй мудростi не чинить несправедливостi, i Вiн — на прямому шляху!» (iбн Касiр).

[152] «Стояла поруч» — «була за завiсою та слухала їхню розмову» (аль-Багаввi).

[153] Iбн Касiр коментує: «Вiн сказав [посланцямангелам]: «Ви знищите селище, якщо там буде триста вiруючих?» Тi вiдповiли: «Нi!» Тодi вiн запитав: «А чи ви знищите селище, якщо там буде сто вiруючих?» Тi сказали: «Нi!» Вiн запитав: «А чи ви знищите селище, якщо там буде сорок вiруючих?» Тi вiдповiли: «Нi!» Вiн сказав: «А тридцять?» Тi вiдповiдали: «Нi» – i так аж до п’яти. Тодi вiн запитав: «А якщо ви побачите, що там є один муж, покiрний Аллаху, то ви знищите [селище]?» Тi сказали: «Нi!» I тодi Iбрагiм (мир йому) сказав...» (див. слова Iбрагiма в 32 аятi сури «аль-Анкабут»).

[154] Ат-Табарi й аль-Багаввi стверджують, що тут маються на увазi мекшнськi багатобожники. Iбн Касiр вважає, що йдеться про нечестивцiв, «схожих на цих» взагалi.

[155] Мад’янiти — народ, що жив у Мад’янi (пiвнiчнозахiдна частина Аравiйського пiвострова).

[156] Останнi слова на адресу Шуайба, як вважають тлумачi (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр), були сказанi з iронiєю.

[157] Слово вiрд («мiсце») має ще й значення «водопiй».

[158] «Переслiдуватиме їх як тут» — досл. «у цьому». Аль-Багаввi вiдзначає, що мається на увазi земне життя.

[159] Покарання — досл. «хватка» (ахз).

[160] Засвiдчений: «його свiдками будуть жителi неба й землi» (аль-Багаввi).

[161] Згiдно з бiльшiстю тлумачень, маються на увазi ранкова, вечiрня та нiчна молитви. Окремi екзегети додають сюди ще й денну (зугр) та надвечiрню (аср) молитву (ат-Табарi, аль- Багаввi, iбн Касiр).

[162] «Прийшли до тебе в цьому» — як стверджує iбн Касiр, посилаючись на iбн Аббаса та iнших тлумачiв, iдеться про цю суру.

СУРА 12. ЮСУФ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Ра. Це — знамення Писання ясного!

2. Воiстину, Ми зiслали його як арабський Коран, — можливо, ви зрозумiєте!

3. Ми розповiдаємо тобi найкращу з розповiдей, вiдкриваючи в одкровеннi цей Коран, хоч ранiше ти про це нiчого не знав.

4. Ось сказав Юсуф батьку своєму: «Батьку мiй! Я бачив одинадцять зiрок, сонце й мiсяць. Я бачив, як вони вклонялися менi!»

5. Той сказав: «Сину мiй! Не розповiдай цього сну братам своїм, а то вони замислять щось пiдступне проти тебе. Воiстину, шайтан для людини — справжнiй ворог!

6. Господь твiй обере тебе, навчить тлумачити сни й сповнить милiсть Свою для тебе й роду Якуба, так, як Вiн сповнив її ще ранiше для двох твоїх батькiв — Iбрагiма та Iсхака. Воiстину, твiй Господь — Всезнаючий, Мудрий!»

7. Iстинно, Юсуф i брати його стали знаменнями для тих, хто запитує.

8. Ось вони сказали: «Юсуф i його брат милiшi для нашого батька, нiж ми. Але ж нас цiла група! Воiстину, наш батько в справжнiй оманi.

9. Вбийте Юсуфа або киньте в iншiй землi. Тодi обличчя батька вашого повернеться до вас, а потiм ви станете праведними людьми!»

10. Але один iз них сказав: «Не вбивайте Юсуфа, а киньте на дно колодязя. Якийсь караван пiдбере його — якщо ви справдi хочете щось зробити!»

11. Вони сказали: «Батьку наш! Чому не довiриш нам Юсуфа? Воiстину, ми — добрi порадники для нього.

12. Вiдiшли його завтра з нами! Вiн побiгає та пограється, а ми будемо охороняти його!»

13. Той вiдповiв: «Менi буде сумно, як ви заберете його. I я боюся, що його з’їсть вовк, коли ви будете неуважнi».

14. Вони сказали: «Якщо вовк з’їсть його, коли нас — цiла група, то ми, справдi, будемо тими, хто втратить усе!»

15. I коли вони пiшли з ним i погодилися скинути його на дно колодязя, то Ми вiдкрили йому: «Ти нагадаєш їм про цей вчинок їхнiй, коли вони й не впiзнають тебе!»

16. А ввечерi вони прийшли до свого батька з плачем

17. i сказали: «Батьку наш! Ми змагалися, а Юсуфа залишили з нашими речами, i вовк з’їв його! Хоч ти й не вiриш нам, але ми кажемо правду!»

18. I вони принесли сорочку його, заплямовану фальшивою кров’ю. [Батько] сказав: «Та ж нi, це спокусили вас душi вашi! Але терпiння — благо. В Аллаха слiд шукати допомоги вiд того, про що ви розповiдаєте!»

19. I прийшов караван, а з нього послали чоловiка, який мав набрати води. Вiн спустив свiй бурдюк i вигукнув: «Яка радiсть! Тут хлопчик!» I вони сховали його, наче товар. Та Аллах знав про те, що роблять вони!

20. Його продали за мiзерну цiну, за лiченi дiргеми! Вони не знали справжньої вартостi його!

21. Той чоловiк iз Єгипту, який купив його, сказав дружинi своїй: «Приготуй йому добре мiсце! Можливо, вiн принесе нам користь або ми вiзьмемо його за сина». Так Ми утвердили Юсуфа в цiй землi та навчили його тлумачити сни. Аллах виконує Свiй наказ, але бiльшiсть людей цього не знає!

22. А коли вiн досягнув повнолiття, Ми дарували йому мудрiсть i знання. Так Ми винагороджуємо тих, якi роблять добро!

23. Жiнка, в будинку якої вiн жив, почала зваблювати його. Вона зачинила дверi й сказала: «Йди до мене!» Той вiдповiв: «Рятуй мене Аллах! Воiстину, Вiн — Господь мiй, а найкращий притулок — у Нього! Воiстину, не матимуть успiху несправедливi!»

24. Вона бажала його й вiн забажав би її, якби не побачив знак вiд Господа свого. Так Ми вiдвернули вiд нього зло й нечистоту. Воiстину, вiн — один iз Наших щирих рабiв!

25. Вони кинулися до дверей, i вона розiрвала йому сорочку на спинi. Бiля дверей вони наштовхнулися на її господаря. Вона вигукнула: «Яке може бути покарання тому, хто хотiв зла дружинi твоїй? Тiльки в’язниця чи болiсна кара!»

26. [Юсуф] сказав: «Вона сама прагнула спокусити мене!» А свiдок з її родини розсудив так: «Якщо сорочка його розiрвана спереду, то вона сказала правду, а вiн — брехун!

27. Але якщо його сорочка розiрвана на спинi, то вона збрехала, а вiн– правдивий!»

28. I коли [господар] побачив, що сорочка розiрвана на спинi, то сказав: «Це щось iз ваших жiночих хитрощiв! Воiстину, великi хитрощi вашi!

29. Юсуфе! Забудь про це. А ти проси прощення за свiй злочин. Воiстину, ти скоїла грiх!»

30. Жiнки в мiстi почали говорити: «Дружина шляхетного чоловiка намагалася звабити свого молодого раба! Вiн розпалив її пристрасть. Воiстину, ми бачимо, що вона в справжнiй оманi!»

31. Коли та почула про їхнi плiтки, то послала за ними, приготувала їм ложа й дала кожнiй iз них нiж. Вона сказала: «Вийди до нас!» I коли тi побачили його, то так захопилися ним, що порiзали собi руки. I вигук нули: «Борони Аллах! Це ж не людина, а благородний ангел!»

32. Вона сказала: «Ось той, через кого ви менi дорiкали! Я справдi намагалася звабити його, але вiн вiдмовився. Якщо вiн не зробить того, що я наказала йому, то потрапить до в’язницi й буде одним iз принижених!»

33. Той сказав: «Господи! В’язниця милiша для мене, нiж те, до чого вони мене закликають! Якщо ти не вiдвернеш хитрощiв їхнiх, то я пiд дамся їм i буду одним iз нерозумних!»

34. Господь його вiдповiв йому й вiдвернув хитрощi їхнi. Воiстину, Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

35. Пот iм їм видалося — пi сля того, як вони побачили докази — що його все одно треба вкинути до в’язницi, на певний час.

36. Разом iз ним потрапили до в’язницi ще два юнаки. Один iз них сказав : «Я бачив, що вичавлюю сiк iз винограду». А другий сказав: «Я бачив, що несу на головi хлiб, який дзьобають птахи. Розтлумач нам це, ми бачимо, що ти — один iз праведникiв!»

37. Вiн сказав: «Не встигнуть вам принести їжу, якою вас годують, як я вже розтлумачу вашi сни. Це — з того, чого навчив мене Господь мiй. Воi стину, я залишив релiгiю людей, якi не вiрують в Аллаха й не вiрують у наступне життя!

38. Я йду за релiгiєю моїх батькiв — Iбрагiма, Iсхака та Якуба. Не годиться нам додавати щось Аллаху в поклонi ннi! Така ласка Аллаха до нас та iнших людей, але бiльшiсть людей не дякують!

39. О мої друзi по в’язницi! Кращi рiзнi боги — чи Аллах, Єдиний, Всепереможний?

40. Ви поклоняєтеся тiльки iменам, якими назвали їх ви та вашi батьки. Аллах не в iдсилав про них жодного доказу. Але рiшення належить тiльки Аллаху. Вiн наказав вам не поклонятися нiкому, крiм Нього! Така iстинна релiгiя, але ж бiльшiсть людей не знають!

41. О мої друзi по в’язницi! Один iз вас буде наливати вино своєму володарю, а другого розiпнуть, i птахи будуть клювати з його голови. Вже вирiшено справу, про яку ви запитували!»

42. I вiн сказав тому з них, якого вважав врятованим: «Згадай про мене перед володарем своїм!» Але шайтан змусив його забути про цю згадку перед володарем, тож [Юсуф] був у в’язницi ще кiлька рокiв.

43. Ось цар сказав : «Я бачив сiмох товстих корiв, яких пожирають семеро худих. А ще сiм колоскiв — однi з них зеленi, а iншi сухi. О наближенi! Пояснiть менi сон мiй, якщо можете ви тлумачити сни!»

44. Тi сказали: «Це — якiсь розрiзненi видiння! А ми не вмiємо тлумачити таких снiв!»

45. Але один iз тих двох, який урятувався, раптом згадав пiсля довгого часу й сказав: «Я розповiм вам тлумачення! Тiльки вiдiшлiть мене!»

46. «Юсуфе! О правдивий! Розкажи нам про сiмох товстих корiв, яких пожирають семеро худих. I сiм колоскiв — однi з них зеленi, а iншi сухi. Це треба для того, щоб я повернувся до людей i, можливо, будуть знати вони!»

47. Той вiдповiв: «Ви буде сiяти сiм рокiв, важко працюючи. Зiбраний урожай залишайте в колосках, окрiм малої частини — того, що ви будете їсти!

48. Потiм, пiсля цього, настане сiм важких рокiв, якi з’їдять те, що ви приготували ранiше, крiм малої частини — того, що ви збережете!

49. Потiм, пiсля цього, настане рiк, у який люди дочекаються дощу, й настане час для вiджиму!»

50. Тодi цар наказав: «Приведiть його до мене!» I коли прийшов посланець, той сказав: «Повертайся до свого володаря й спитай, що сталося з тими жiнками, якi порiзали собi руки? Воiстину, Господь мiй знає про хитрощi їхнi!»

51. [Цар] запитав: «Що ви скажете про те, як намагалися звабити Юсуфа?» Тi жiнки вiдповiли: «Борони Аллах! Ми не знаємо про нього нiчого поганого!» А дружина того шляхетного чоловiка сказала: «Ось тепер вiдкрилася iстина! Це я намагалася звабити його, а вiн — один iз правдивих!

52. Я кажу це для того, щоб [чоловiк] знав, що я не зрадила йому потаємно, i що Аллах не допомагає хитрощам тих, хто зраджує!

53. Я не виправдовую себе, бо людська душа закликає до зла, хiба що змилується над нею Господь мiй. Воiстину, мiй Господь — Прощаючий, Милосердний!»[163]

54. Цар сказав: «Приведiть його! Я зроблю його своїм наближеним!» А коли вiн поговорив iз ним, то сказав: «Сьогоднi ти отримав коло нас посаду й довiру!»

55. Той вiдповiв: «Постав мене над скарбницями землi, адже я — охоронець надiйний i знаючий!»

56. Так Ми укрiпили Юсуфа на землi, тож вiн мiг оселитися там, де захоче. Ми даруємо милiсть Нашу, кому побажаємо, i Ми не втратимо винагороди праведникiв!

57. Винагорода наступного життя краща для тих, якi увiрували й були богобоязливими!

58. I ось прибули брати Юсуфа та ввiйшли до нього. Вiн упiзнав їх, та вони не впiзнали його.

59. Коли вiн надiлив їх припасами, то сказав: «Приведiть до мене свого брата, сина вашого батька. Невже ви не бачите, що я дарую повну мiру та що я — найгостиннiший iз господарiв?

60. А якщо ви не приведете його, то я не наповню вашої мiри. I тодi не наближайтеся до мене!»

61. Тi вiдповiли: «Ми спробуємо вмовити його батька. Справдi, ми неодмiнно зробимо це!»

62. А вiн сказав слугам: «Пiдкладiть принесенi ними грошi до в’юкiв їхнiх. Можливо, вони знайдуть їх, коли повернуться до своїх родин i, можливо, вони прийдуть сюди знову!»

63. I коли вони повернулися до свого батька, то сказали: «Батьку наш! Буде вiдмовлено нам у мiрi. Вiдпусти з нами нашого брата, тож ми отримаємо мiру свою. Справдi, ми будемо охоронцями його!»

64. Той сказав: «Невже я довiрю його вам так, як колись довiрив його брата? Найкращий охоронець — Аллах! А Вiн — Наймилостивiший iз милостивих!»

65. I коли вони вiдкрили своє спорядження, то вiднайшли там грошi, якi повернули їм. Вони сказали: «О батьку наш! Чого ж можна побажати iще? Нашi грошi нам повернули Ми забезпечимо нашi родини, збережемо нашого брата й отримаємо додатково верблюжий в’юк! Така мiра буде легкою!»

66. Той вiдповiв: «Я не вiдiшлю його з вами, доки ви не заприсягнетесь Аллахом, що неодмiнно приведете його, якщо тiльки не станеться з вами лихо!» I коли вони присягнули, то вiн сказав: «Аллах — Опiкун того, що сказано нами!»

67. Вiн сказав: «Не заходьте туди крiзь однi ворота, але йдiть рiзними. Я нiчим не зможу вам допомогти проти волi Аллаха. Рiшення належить лише Аллаху. На Нього я покладаюся й на Нього нехай покладають сподiвання тi, хто сподiвається!»[164]

68. I коли вони ввiйшли саме так, як наказав їм батько, то вiн нiчим не мiг їм допомогти проти волi Аллаха. Але бажання в душi Якуба вдовольнилося! Воiстину, вiн мав знання, якого Ми навчили його, але ж бiльшiсть людей цього не знає.

69. I коли вони ввiйшли до Юсуфа, то вiн притулив до себе брата й сказав: «Воiстину, я — твiй брат. Не журися через те, що робили вони».

70. Коли вiн надiлив їх припасами, то у в’юк свого брата пiдклав келих. А далi вiсник заголосив: «О ви, люди з каравану! Воiстину, ви — крадiї!»

71. Тi обернулися й запитали: «Що ви загубили?»

72. Їм вiдповiли [глашатаї]: «Загубили чашу царя. Хто її принесе, той отримає верблюжий в’юк. I я вiдповiдаю за це!»

73. Тi сказали: «Клянемося Аллахом, ви знаєте, що ми не прийшли сюди ширити безчестя на землi. I ми — не крадiї!»

74. Але їм вiдповiли: «Якою ж буде вiдплата в тому разi, якщо ви — брехуни?»

75. [Брати Юсуфа] сказали: «Вiдплатою тому, в чиєму в’юцi її знайдуть, буде вiн сам. Так ми винагороджуємо нечестивцiв!»

76. [Юсуф] почав обшукувати їхнi мiшки ранiше за мiшок свого брата. А потiм вiн витягнув [чашу] з мiшка свого брата! Така Наша хитрiсть для Юсуфа, бо iнакше вiн не мiг затримати брата згiдно з законом царя, якби цього не побажав Аллах. Ми пiдносимо на вищий щабель, кого побажаємо! I над кожним знаючим є ще бiльш Знаючий!»[165]

77 А тi сказали: «Якщо вкрав вiн, то ще ранiше крав його брат!» Юсуф приховав це в собi й не вiдкрився їм, а тiльки подумав: «Але й гiрке ж ваше становище! Аллах знає про те, що вигадуєте ви!»[166]

78. Тi вiдповiли: «О шляхетний чоловiче! Воiстину, його батько вже старий. Тож затримай замiсть нього когось iншого серед нас. Воiстину, ми бачимо, що ти — праведник!»

79. Той сказав: «Рятуй Аллах, щоб ми затримали когось iншого, а не того, у кого знайшли нашу рiч! Тодi ми були б несправедливi!»

80. Коли вони втратили надiю забрати його, то зiбралися на самотi для розмови. Найстарший iз них сказав: «Невже ви не знаєте того, що ваш батько вимагав присягнути перед Аллахом, а також того, як ви скривдили Юсуфа? Я не пiду з цiєї землi, доки менi не дозволить батько або Аллах не винесе свого рiшення менi. А Вiн — найкращий iз суддiв!

81. Тож повертайтеся до свого батька й скажiть: «О батьку наш! Воiстину, твiй син вкрав. Ми свiдчимо тiльки про те, що знаємо, тож нам було невiдомо про потаємне.

82. Запитай жителiв селища, в якому ми були, а також людей каравану, з яким ми повернулися сюди. Ми говоримо правду!»

83. [Якуб] вiдповiв: «Вашi душi звабили вас, але терпiння краще. Можливо, Аллах поверне менi всiх разом. Воiстину, Вiн — Всезнаючий, Мудрий!»[167]

84. Вiдвернувся й сказав: «Шкода Юсуфа!» Очi його побiлiли вiд смутку, який вiн стримував.

85. [Дiти] сказали йому: «Клянемося Аллахом, якщо ти не припиниш згадувати Юсуфа, то заслабнеш або й дiйдеш до загибелi!»

86. Вiн сказав: «Воiстину, зi своїм лихом i журбою я звертаюся тiльки до Аллаха й знаю вiд Аллаха те, чого не знаєте ви!

87. О сини мої! Йдiть i вiдшукайте Юсуфа та його брата. Не втрачайте надiї на милiсть Аллаха. Воiстину, втрачають надiю на милiсть Аллаха тiльки невiруючi люди!»

88. I коли вони ввiйшли до [Юсуфа], то сказали: «О шляхетний чоловiче! Лихо зачепило нас та рiд наш. Грошей у нас небагато, але даруй нам повну мiру й вияви щедрiсть до нас. Воiстину, Аллах винагороджує тих, якi дають пожертви!»

89. Вiн сказав: «Чи ви зрозумiли, що зробили з Юсуфом i його братом, коли ще були невiгласами?»

90. Тi запитали: «Невже ти — Юсуф?» Вiн вiдповiв: «Так, я — Юсуф.А це — мiй брат! Аллах дарував нам Свою милiсть. Воiстину, якщо хто богобоязливий i терплячий, то Аллах не втратить винагороди праведникiв!»

91. Вони сказали: «Клянемось Аллахом! Вiн вiддав тобi перевагу, а ми були грiшниками!»

92. [Юсуф] сказав: «Сьогоднi я не докоряю вам. Нехай Аллах простить вас, а Вiн — Наймилостивiший iз милостивих!

93. Iдiть iз моєю сорочкою та вкрийте нею обличчя мого батька, щоб вiн прозрiв. I приведiть до мене всю родину мою!»

94. Щойно караван вийшов, їхнiй батько сказав: «Воiстину, я вiдчуваю запах Юсуфа, якщо тiльки ви не скажете, що я втратив розум!»

95. Йому сказали: «Клянемось Аллахом, ти перебуваєш у своїй давнiй оманi!»

96. I коли прийшов добрий вiсник i накрив обличчя його, то вiн знову став зрячим. I сказав: «Чи я не говорив вам, що знаю вiд Аллаха те, чого не знаєте ви?»

97. Сказали [сини]: «О батьку наш! Попроси прощення за провини нашi, адже ми були грiшниками!»

98. Той вiдповiв: «Я буду просити прощення для вас у Господа вашого! Воiстину, Вiн — Прощаючий, Милосердний!»

99. I коли вони ввiйшли до Юсуфа, то вiн притулив до себе батькiв i сказав: «Входьте до Єгипту безпечно, якщо цього побажає Аллах!»[168]

100. Вiн пiдняв своїх батькiв на трон, але вони схилились перед ним у земному поклонi. [Юсуф] сказав: «О батьку мiй! Це — тлумачення мого давнього сну . Господь мiй зробив його правдою. Вiн учинив зi мною якнайкраще , коли визволив мене з в’язницi, а також коли привiв вас iз пустелi — пiсля того, як шайтан посiяв ворожнечу мiж мною та братами моїми. Воiстину, мiй Господь ласкавий до того, до кого побажає! Воiстину, Вiн — Всезнаючий i Мудрий!

101. Господь дарував менi владу й навчив мене тлумачити сни. Творець небес i землi, Ти — мiй Покровитель у життi земному й наступному! Забери мене вiдданим Тобi й приєднай мене до тих, якi роблять добро!»

102. Це — звiстки про потаємне, якi Ми розповiдаємо тобi. Ти не був разом iз ними, коли вони об’єдналися задля хитрощiв.

103. Бiльшiсть людей — хоч би ти й прагнув цього — не увiрує.

104. I ти не просиш у них винагороди, адже це лише нагадування для свiтiв.

105. Як багато знамень на небесах i на землi, повз якi вони проходять i вiдвертаються!

106. Бiльшiсть iз них вiрує в Аллаха, додаючи Йому рiвних у поклонiннi.

107. Невже вони захищенi вiд того, що накриє їх завiсою кара Аллаха, або й прийде раптово Час, коли вони цього й не вiдчуватимуть?

108. Скажи: «Це — мiй шлях. Разом iз тими, хто йде за мною, я закликаю до Аллаха так, як менi дано це зрозумiти. Преславний Аллах! Я не багатобожник!»

109. Ще ранiше за тебе Ми вiдсилали до жителiв селищ чоловiкiв, якi мали вiд Нас одкровення. Невже [багатобожники] не подорожували землею та не бачили, яким був кiнець тих, хто жив ранiше? Наступне життя краще для богобоязливих! То невже ви не розумiєте?

110. А коли посланцi впадали у вiдчай i думали, що їх визнали брехунами, то приходила до них Наша допомога, i Ми рятували, кого бажали. Та не вiдвернути кари Нашої вiд грiшних людей!

111. В оповiданнi про них є повчання для обдарованих розумом. Це не вигадана розповiдь, але пiдтвердження того, що було ранiше, розрiзнення кожної речi, прямий шлях i милiсть для вiруючих людей!

[163] Переклад — згiдно з тлумаченням iбн Касiра. Частина екзегетiв вважає, що 52–53 аяти — слова Юсуфа (мир йому!) який, будучи правдивим, не обманув «шляхетного чоловiка», тобто свого господаря.

[164] Iбн Касiр, посилаючись на iбн Аббаса, Мухаммада бiн Каба, Муджагiда й iнших тлумачiв, говорить, що Якуб (мир йому) боявся злого ока й не хотiв, щоб люди одразу побачили їх усiх та заподiяли їм якусь шкоду.

[165] Iбн Аббас сказав: «Над кожним, хто має знання, є iнший — той, хто так само має знання, а спиняється це лише на знаннi Всевишнього Аллаха. I Всевишнiй Аллах вищий за кожного знаючого!» (за аль-Багаввi).

[166] Саїд бiн-Джубайр переповiв вiд Катади, що колись Юсуф украв iдола в батька своєї матерi й розбив його (за iбн Касiром).

[167] Ат-Табарi вiдзначає, що цi слова було сказано Якубом (мир йому) пiсля повернення братiв. «Найстарший», Рубiль, залишився в Єгиптi.

[168] Як свiдчить ат-Табарi, мається на увазi батько Юсуфа та сестра його матерi.

СУРА 13. АР-РАД

(ГРІМ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лам. Мiм. Ра. Це — знамення Писання. Зiслане тобi вiд Господа твого — iстина, але бiльшiсть людей не вiрує.

2. Аллах — Той, Хто звiв небеса без опори, яку б ви могли бачити. Потiм Вiн утвердився на тронi, пiдкорив сонце й мiсяць. Плинуть вони до визначеного строку. Керує Вiн справами й пояснює знамення — можливо, ви будете впевненi в зустрiчi з Господом своїм!

3. Вiн — Той, Хто розтягнув землю й поставив на нiй гори й рiчки. Iз кожного плоду Вiн зробив двi пари. Вiн накриває нiччю день. Воiстину, в цьому знамення для людей, якi мислять!

4. Є на землi сумiжнi дiлянки, винограднi сади, посiви, а також пальми– тi, якi ростуть iз одного кореня й тi, якi ростуть iз рiзних коренiв. Зрошуються вони тiєю самою водою, але Ми робимо однi з них кращими за смаком, нiж iншi. Воiстину, в цьому знамення для людей, якi розумiють![169]

5. Якщо ти дивуєшся чомусь, то подивуйся їхнiм словам: «Невже ми, ставши прахом, постанемо в новому творiннi?» Такi тi, якi не вiрують у Господа свого, такi тi, у кого на шиях пута, такi жителi вогню, де вони й будуть вiчно!

6. Вони прагнуть вiд тебе лиха швидше, н iж добра , хоча ще ранiше за них були приклади кари. Воiстину, твiй Господь дарує прощення людям за їхню несправедливiсть. Воiстину, твiй Господь — суворий у покараннi![170]

7. Говорять тi, якi не увiрували: «Чому не зiслано йому знамення вiд Господа його?» Але ж ти тiльки застерiгач. I у кожного народу — свiй провiдник!

8. Аллах знає те, що несе в собi жiнка, скiльки зменшилось i збiльшилось у кожному лонi. Воiстину, кожна рiч у Нього має мiру!

9. Знаючий потаємне й вiдкрите, Великий, Пiднесений!

10. Однаково для Нього — чи хтось приховує своє слово чи промовляє його, чи хтось ховається уночi чи йде вдень.[171]

11. Ангели йдуть за людиною однi за одними — ззаду й попереду, охороняючи її за наказом Аллаха. Воiстину, Аллах не змiнює людей, доки вони не змiнять самих себе. Та якщо Аллах побажає людям зла, то нiщо не вiдверне його. I немає для них, замiсть Нього, покровителя!

12. Вiн — Той, Хто показує вам блискавку як страх i надiю, i Вiн утворює важкi хмари.

13. Грiм славить Його хвалою, а також ангели — вiд страху перед Ним. Вiн посилає блискавки, вражаючи ними, кого побажає. Сперечаються про Нього, а Вiн — могутнiй у карi!

14. Йому належить заклик до iстини! А тi, яких вони кличуть, окрiм Нього, нiяк їм не вiдповiдають. Адже вони схожi на того, хто простягає руки до води, намагаючись пiднести її до рота, але не може цього зробити. Молитва невiруючих лише омана.[172]

15. Усi, хто на небесах i на землi, а також їхнi тiнi вклоняються Аллаху, добровiльно та примусово, зранку та ввечерi.

16. Запитай: «Хто Господь небес i землi?» I скажи: «Аллах!» Скажи: «Невже ви взяли собi у покровителi замiсть Нього тих, хто не має влади принести користь чи заподiяти шкоду навiть самим собi?» Скажи: «Чи рiвнi мiж собою слiпий i зрячий, чи рiвнi мiж собою темрява й свiтло?» Чи вони вважають, що Аллах має помiчникiв, якi творять так, як творить Вiн, а творiння Його схоже на їхнє? Скажи: «Аллах — Творець кожної речi. Вiн — Єдиний, Всепереможний!»

17. Вiн проливає з неба воду, якою долини наповнюються вiдповiдно до своїх розмiрiв. На своїй поверхнi потiк несе пiну. Така сама пiна з’являється й на тому, що вони плавлять у вогнi, виробляючи прикраси або якесь начиння. Так Аллах пояснює iстину й неправду. Згодом пiна зникне, а те, що приносить користь людям, залишиться на землi. Так Аллах наводить притчi.[173]

18. На тих, якi вiдповiли своєму Господу, чекає найкраще. А якби у тих, якi не вiдповiли Йому, було все, що на землi й ще стiльки ж, то вони неодмiнно спробували б вiдкупитись. На них чекає гiрка вiдплата, i притулком їхнiм буде геєна. Який мерзотний цей притулок!

19. Невже той, хто знає, що зiслане тобi вiд Господа твого — iстина, такий самий, як i слiпий? Воiстину, згадують це тiльки обдарованi розумом,

20. якi виконують обiцянку перед Аллахом i не порушують заповiту;

21. якi з’єднують те, що наказав з’єднувати Аллах, мають страх перед Господом своїм i бояться суворої вiдплати;

22. якi виявляють терпiння, прагнучи до лику Господа свого, звершують молитву, таємно й вiдкрито жертвують iз того, чим Ми їх надiлили, вiдштовхують зло добром. Чекає на них остання обитель –

23. сади Едену, куди вони ввiйдуть разом зi своїми праведними батьками, дружинами й нащадками. До них будуть входити ангели через усi ворота:

24. «Мир вам за терпiння ваше!» Яка ж прекрасна остання обитель!

25. А на тих, якi порушують обiцяне перед Аллахом пiсля завiту з Ним, якi розривають те, що Аллах наказав з’єднувати, i якi поширюють безчестя на землi — чекає на них прокляття й чекає найгiрша обитель!

26. Аллах збiльшує надiл, кому побажає, й зменшує, кому побажає. Вони радiють земному життю, але життя земне в порiвняннi з життям наступним — лише тимчасова насолода!

27. Говорять тi, якi не увiрували: «Чому не зiслано йому знамення вiд Господа його?» Скажи: «Воiстину, Аллах збиває зi шляху, кого побажає, та веде прямим шляхом того, хто до Нього навертається,

28. тих, якi увiрували й знайшли спокiй для своїх сердець у згадуваннi Аллаха!» Хiба ж не в згадуваннi Аллаха знаходять спокiй серця?

29. На тих, якi увiрували й робили добро, чекає блаженство та найкращий притулок!

30. Так Ми вiдiслали тебе до народу, ранiше якого жили iншi народи, щоб ти читав йому те, що Ми тобi вiдкрили. Але вони не увiрували в Милостивого. Скажи: «Вiн — Господь мiй, немає бога, крiм Нього! На Нього я покладаюся й до Нього я повернуся!»

31. Якби через якесь [писання] рухались гори, виверталася земля чи говорили померлi, то це був би Коран. Але вся справа належить Аллаху. Невже тi, якi увiрували, не знають, що якби Аллах побажав, то Вiн повiв би прямим шляхом усiх людей? Тих, якi не увiрували, будуть i далi вражати лиха за те, що вони робили. Або вони будуть поряд iз їхнiми житлами, доки не прийде обiцяне Аллахом. Воiстину, Аллах не порушує обiцянки![174]

32. Iз посланцiв, якi жили ранiше за тебе, також глузували. Я давав їм певний час, а потiм карав отих. Яким же було це покарання!

33. Невже Той, Хто наглядає за кожною душею й тим, що вона отримала, схожий на [iдолiв]? Багатобожники додають Аллаху рiвних у поклонiннi. Скажи: «Назвiть їх! Чи ви розповiсте Йому щось таке, чого Вiн не знає на землi, чи вашi слова — пустi?» Але видалися прекрасними для невiруючих їхнi хитрощi й збили їх зi шляху! Кого Аллах збив зi шляху, тому немає провiдника!

34. На них очiкує покарання в земному життi, а покарання життя наступного буде ще важчим! Але немає для них замiсть Аллаха захисника!

35. Ось образ раю, обiцяного богобоязливим: там течуть рiки, а їжа та затiнок невичерпнi. Отакий кiнець для богобоязливих, а кiнцем для невiруючих буде вогонь!

36. Тi, яким Ми дарували Писання, радiють тому, що Ми зiслали тобi. Але є такi групи, якi заперечують частину з нього. Скажи: «Менi наказано лише поклонятись Аллаху й не додавати Йому рiвних у поклонiннi. До Нього я закликаю й до Нього повернення!»

37. Отак Ми зiслали Коран арабською мовою як закон. Якщо ти пiдеш за їхнiми пристрастями пiсля того, як до тебе прийшло знання, то не буде тобi замiсть Аллаха нi покровителя, нi захисника.

38. Ми вiдсилали посланцiв ранiше за тебе й дарували їм дружин i нащадкiв. Але жоден посланець не мiг показати знамення без дозволу Аллаха. Для кожного строку — своє Писання.

39. Аллах скасовує те, що побажає, i встановлює те, що побажає. У Нього — Матiр Писання.[175]

40. Чи Ми покажемо тобi частину того, що обiцяли їм, чи тебе заберемо — ти повинен тiльки передати одкровення, а вiдплата буде за Нами!

41. Невже невiруючi не бачать, як Ми зменшуємо їхню землю з країв? Вирiшує Аллах i нiхто не скасує Його рiшення. Вiн швидкий у вiдплатi![176]

42. Хитрували й тi, якi жили ранiше за них, але всi хитрощi належать Аллаху! Вiн знає те, що отримує кожна душа. Скоро невiруючi дiзнаються, кому належить остання обитель!

43. Тi, якi не увiрували, говорять: «Нiякий ти не посланець!» Скажи: «Достатньо Аллаха як Свiдка мiж мною та вами, а також тих, хто знає Писання!»

[169] «Сумiжнi дiлянки» — переважна бiльшiсть тлумачiв вважає, що маються на увазi розташованi поряд землi з рiзними ступенями родючостi (за аль-Багаввi).

[170] Iдеться про невiруючих, якi вимагали вiд Пророка (мир йому i благословення Аллаха) негайного дива — покарання (за iбн Касiром).

[171] Аль-Багаввi вiдзначає, що це все «рiвне в знаннi Божому».

[172] Iбн Касiр, посилаючись на переказ вiд iбн Аббаса, Катади й Малiка говорить, що пiд «iстинним закликом» маються на увазi слова «немає бога, крiм Аллаха», тобто свiдчення єдинобожжя.

[173] Аль-Багаввi коментує: «Аллах зробив цi слова прикладом iстини й неправди. Мається на увазi, що неправда подiбна до пiни, яка зникне, а iстина подiбна до води й металу — вона залишиться в серцi!»

[174] Iбн Касiр, посилаючись на багатьох тлумачiв, говорить, що пiд «обiцянкою» тут мається на увазi перемога iсламу в Меццi.

[175] Матiр Писання: «Основа Книги — Захищена Скрижаль, яка не зазнає змiн» (аль-Багаввi).

[176] «Зменшуємо землю» — вiддаємо землi невiруючих у власнiсть мусульман (за аль-Багаввi та iншими тлумачами).

СУРА 14. ІБРАГІМ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лам. Ра. Це Писання зiслано тобi для того, щоб ти вивiв людей iз темряви до свiтла з дозволу Господа їхнього, до шляху Великого, Хвалимого

2. Аллаха, Якому належить усе, що на небесах i на землi. Горе невiруючим вiд суворого покарання,

3. тим, якi вiддають перевагу земному життю перед життям наступним i збивають зi шляху Аллаха, прагнучи викривити його. Вони опинились у глибокiй оманi!

4 Ми вiдсилали посланцями тiльки тих, хто говорив мовою свого народу, щоб вони зрозумiло пояснювали. Аллах уводить в оману, кого побажає, i веде прямим шляхом, кого побажає. Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

5. I Ми вiдiслали Мусу зi знаменнями Нашими: «Виведи свiй народ iз темряви до св iтла та нагадай їм про Днi Аллаха». Воiстину, в цьому — знамення для кожного терплячого, вдячного![177]

6. Ось Муса сказав народу своєму: «Згадайте милiсть Аллаха до вас, коли вас було врятовано Ним в iд роду Ф iрауна. Вони завдавали вам страждань, убивали ваших синiв i лишали живими ваших жiнок. У цьому для вас — велике випробування вiд Господа вашого![178]

7. Ось ваш Господь сповiстив: «Якщо ви будете вдячними, Я дарую вам iще бiльше! А якщо ви будете невдячними, то Моє покарання суворе!»

8. Муса сказав: «А якщо невдячними будете ви та всi, хто на землi, то Аллах — Багатий, Хвалимий!»

9. Невже до вас не приходили звiстки про тих, якi жили ранi ше за вас – народ Нуха, адитiв, самудитi в, а також про тих, якi жили пiсля них i про яких знає тiльки Аллах? Приходили до них посланцi їхнi з ясними знаменнями, але тi затуляли руками свої уста й говорили: «Ми не вiруємо в те, з чим послано вас, i перебуваємо у великому сумнiвi вiдносно того, до чого ви нас закликаєте!»[179]

10. Їхнi посланцi говорили: «Невже ви маєте сумнiви щодо Аллаха, Творця небес i землi? Вiн кличе вас, щоб простити вам грiхи вашi й вiдстрочити до певного часу». Тi вiдповiдали: «Та ви–люди, такi самi, як i ми. Ви прагнете вiдвернути нас вiд того, чому поклонялись нашi батьки. Тож покажiть нам доказ ясний!»

11. Їхнi посланцi говорили їм: «Ми — люди, такi самi, як i ви. Проте Аллах дарує милiсть тому з рабiв Своїх, кому побажає. Ми не дамо вам доказу без дозволу Аллаха. I нехай вiруючi покладаються на Аллаха!

12. Чому ж нам не покладатися на Аллаха, якщо Вiн повiв нас нашими шляхами? Ми стерпимо те, чим ви ображаєте нас! I нехай тi, хто покладає сподiвання, покладаються на Аллаха!»

13. Тi, якi не повiрили своїм посланцям, сказали: «Ми неодмiнно виженемо вас зi своєї землi, якщо ви не повернетеся до нашої релiгiї». Але Господь їхнiй вiдкрив їм: «Ми неодмiнно знищимо нечестивцiв,

14. а пiсля них Ми заселимо землю вами. Це — для тих, хто боїться постати передi Мною та хто боїться погрози!»

15. Вони просили про перемогу — i кожен упертий супротивник зазнав утрат!

16. Попереду на нього чекає геєна, а напуватимуть його напоєм iз гною.

17. Вiн питиме його ковтками, проте ледь зможе проковтнути. Смерть оточить його з усiх бокiв, але вiн не помре. А попереду на нього чекає жорстока кара!

18. Вчинки тих, якi не увiрували, подiбнi до попелу, розвiяного в буремний день вiтром. Вони не матимуть нiякої влади над тим, що отримали. Це — глибока омана!

19. Невже ти не бачиш, що Аллах створив небеса й землю в iстинi? Якщо Вiн побажає, то забере вас i приведе творiння нове!

20. I це для Аллаха зовсiм неважко!

21. Усi постануть перед Аллахом! Слабкi скажуть тим, якi вивищувались: «Ми йшли слiдом за вами! Чи можете позбавити нас хоча б вiд частки кари Аллаха?» Тi скажуть: «Якби Аллах повiв нас прямим шляхом, то й ми повели б вас прямим шляхом! Все одно нам, будемо ми сумувати чи терпiти — немає порятунку для нас!»

22. Коли справу буде вирiшено, шайтан скаже: «Воiстину, обiцянка Аллаха — правдива обiцянка, а своєю обiцянкою я обманув вас! Я не мав над вами влади, а тiльки кликав вас. Ви менi вiдповiли, тож не докоряйте менi, а докоряйте собi! Я не помiчник вам, а ви не помiчники менi. Я непричетний до того, що ви ранiше поклонялися менi [поряд з Аллахом]!» Воiстину, невiруючих чекає болiсна кара!

23. Тих, якi увiрували й робили добрi справи, введуть до садiв раю, де течуть рiки. З дозволу Господа їхнього будуть вони там вiчно! Вiтанням їхнiм там буде «Мир!»

24. Невже ти не бачиш, як Аллах наводить притчi? Добре слово схоже на добре дерево, корiнь якого мiцний, а гiлки сягають неба.

25. Воно постiйно дає плоди з дозволу Господа його. Аллах наводить притчi для людей — можливо, вони замисляться!

26. А погане слово подiбне до поганого дерева, вирваного з землi — воно не має основи!

27. Тих, якi увiрували, Аллах утверджує словом твердим як у земному, так i в наступному життi. Аллах збиває нечестивцiв зi шляху; Аллах робить, що побажає!

28. Невже ти не бачив тих, якi змiнили милiсть Аллаха на невiр’я та вкинули свiй народ у мiсце загибелi –

29. геєну, куди ввiйдуть вони! Який мерзотний цей притулок!

30. Вони додавали Аллаху рiвних, щоб збивати з Його шляху. Скажи: «Насолоджуйтесь благами, але, воiстину, притулком вашим буде вогонь!»

31. Скажи Моїм рабам, якi увiрували, щоб вони звершували молитву й жертвували таємно й вiдкрито те, чим надiлили Ми їх, ранiше, нiж прийде День, коли не буде нi торгiвлi, нi дружби.

32. Аллах — Той, Хто створив небеса й землю, пролив iз неба воду й виростив нею плоди для вашого прожитку. Вiн пiдкорив вам кораблi, якi пливуть морем за наказом Його. Вiн пiдкорив вам рiки

33. й пiдкорив вам сонце й мiсяць, якi невпинно рухаються, пiдкорив вам нiч i день.

34. Вiн дарував вам усе, що ви просили. Якщо ви почнете рахувати милостi Аллаха, то не перелiчите їх. Воiстину, людина — несправедлива й невдячна!

35. Ось сказав Iбрагiм: «Господи! Зроби це мiсто безпечним i врятуй мене й синiв моїх вiд поклонiння iдолам!

36. Господи! Воiстину, вони збили зi шляху багатьох людей! I хто пiде за мною, той вiд мене. А хто не слухатиме мене, то Ти Прощаючий, Милосердний!

37. Господи наш! Я поселив частину нащадкiв своїх у долинi, де немає посiвiв, бiля Твого Забороненого Дому. Господи наш! Нехай вони звершують молитву. Сповни людськi серця любов’ю до них i надiли їх плодами — можливо, вони будуть вдячнi!

38. Господи наш! Ти знаєш те, що ми приховуємо й що вiдкриваємо. Нiщо не приховається вiд Аллаха, нi на землi, нi у небi!

39. Хвала Аллаху, який дарував менi на схилi вiку Iсмаїла та Iсхака! Воiстину, Господь мiй чує молитви!

40. Господи! Зроби мене й моїх нащадкiв стiйкими в молитвi! Господи наш! Прийми заклики нашi!

41. Господи наш! Прости грiхи менi, батькам моїм i вiруючим у той День, коли буде вiдплата!»

42. Не думай, що Аллах не помiчає того, що роблять нечестивцi. Вiн дарував їм вiдстрочку до того Дня, коли застигнуть погляди,

43. i вони поспiшатимуть, задерши голови. Їхнi погляди застигнуть, а серця будуть спустошенi.[180]

44. Застерiгай людей вiд того Дня, коли прийде покарання. Тi, якi були несправедливi, скажуть: «Господи наш! Даруй нам вiдстрочку до близького часу! Ми вiдповiмо на твiй заклик i пiдемо за посланцями!» [Скажуть їм:] «А чи не клялися ви ранiше, що нiколи не зникнете?[181]

45. Ви живете у житлах тих, якi були несправедливi самi до себе. Вам зрозумiло, як Ми вчинили з ними i Ми наводили для вас притчi».[182]

46. Вони вдавалися до хитрощiв, але Аллах знає їхнi хитрощi, й цi хитрощi неспроможнi зсунути гори!

47. Не думай, що Аллах порушує свою обiцянку. Воiстину, Аллах — Великий, Володар вiдплати!

48. Того Дня земля змiниться iншою, так само, як i небеса. Постануть вони перед Аллахом, Єдиним, Всепереможним!

49. Того Дня ти побачиш грiшникiв, закутих у кайдани.

50. Одяг їхнiй буде зi смоли, а обличчя покриватиме вогонь,

51. щоб Аллах вiдплатив кожнiй душi за те, що робила вона. Воiстину, Аллах швидкий у вiдплатi!

52. Це — послання до людей, щоб їх застерiгали ним, i щоб знали вони, що Вiн — Єдиний Бог. I нехай замисляться обдарованi розумом! Iдеться про попереднi народи, знищенi за їхню несправедливiсть (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр).

[177] «Днi Аллаха» — час милостi Господа до народу Муси, коли вiн вийшов iз Єгипту (iбн Касiр). Це значення стає зрозумiлим iз наступного аяту.

[178] Ат-Табарi та iбн Касiр вважають, що балааун мiн раббiкум («випробування вiд Господа вашого») може в цьому контекстi означати й «милiсть вiд Господа вашого», «за яку ви неспроможнi дякувати» (iбн Касiр). Кiнець аяту екзегети поєднують iз початком («згадайте милiсть Аллаха»), тому саме ця «милiсть» — «випробування».

[179] Вислiв «затуляли руками свої вуста» тлумачi розумiють порiзному. Це може бути ознакою гнiву, брехнi чи навiть подиву (аль-Багаввi). Наприклад, iбн Касiр наводить переказ вiд iбн Аббаса, де говориться наступне: «Коли вони чули Слово Аллаха, то дивувались так, що пiдносили свої руки до вуст».

[180] Мова йде про жахи Судного Дня. Ат-Табарi пояснює вираз «серця будуть спустошенi» (досл. «їхнi серця — порожнеча») так: «Там не буде нiякого блага й вони нiчого не розумiтимуть».

[181] «Нiколи не зникнете» — iбн Касiр, посилаючись на Муджагiда та iнших тлумачiв, вважає, що йдеться про перехiд iз земного життя в наступне, який заперечувався «несправедливими». Також iбн Касiр стверджує, що мається на увазi невiр’я у воскресiння й вiдплату.

[182] Iдеться про попереднi народи, знищенi за їхню несправедливiсть (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр).

СУРА 15. AЛЬ-ХІДЖР

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лам. Ра. Це — знамення Писання i ясного Корану!

2. Тi, якi не вiрують, напевно, побажають стати мусульманами.

3. Залиш їх, нехай їдять, насолоджуються благами й тiшаться зi своїх надiй. Скоро дiзнаються вони!

4. Селища, знищенi Нами, мали встановлений строк.

5. Жодна громада не може нi випередити часу свого, нi вiдстрочити його.

6. Вони сказали: «О той, якому зiслано Нагадування! Ти — божевiльний!

7. Чому ти не прийшов до нас iз ангелами, якщо ти один iз правдивих?»

8. Ми вiдсилаємо ангелiв тiльки з iстиною i тодi нiкому не буде вiдстрочки.

9. Воiстину, Ми зiслали Нагадування i, воiстину, Ми бережемо його!

10. Ми ще ранiше вiдсилали [посланцiв] до давнiх народiв.

11. Який би посланець до них не приходив, вони глузували з нього.

12. Так Ми вкладаємо це в серця грiшникiв.[183]

13. Вони не вiрують, хоч уже й був приклад давнiх народiв.[184]

14. Якби Ми вiдкрили для них небеснi ворота й вони б туди пiднялися,

15. то неодмiнно сказали б: «Погляди нашi затьмарились, а ми зачарованi!»

16. Ми створили на небi рiзнi сузiр’я та прикрасили його для тих, хто дивиться.

17. I Ми бережемо його вiд кожного каменованого шайтана.

18. А якщо вiн почне пiдслуховувати, то за ним поженеться яскрава зоря.

19. I Ми розiслали землю й встановили там гори, а також виростили там кожну зважену рiч.

20. Ми створили на землi засоби прожиття для вас i для тих, кого ви не годуєте,

21. i немає речей, сховищ яких не було б у Нас. Ми вiдсилаємо їх тiльки у визначенiй мiрi.

22. Ми вiдiслали вiтри, якi заплiднюють, i пролили з неба воду, якою вас напуваємо. Але ви не можете її зберегти![185]

23. Воiстину, Ми даруємо життя i смерть. Ми будемо спадкоємцями![186]

24. Ми знаємо ваших попередникiв i наступникiв.[187]

25. Воiстину, Твiй Господь збере їх усiх! Воiстину, Вiн — Мудрий, Всезнаючий!

26. Ми створили людину з сухої глини, мулу, затвердiлого у формi.

27. А джина Ми створили ще ранiше — з палаючого вогню.[188]

28. Ось твiй Господь сказав ангелам: «Воiстину, Я створю людину з сухої глини, мулу, затвердiлого в формi.

29. I коли Я розмiрю її та вдихну в неї зi Свого Духа, то впадiть перед нею ниць, низько кланяючись!»

30. I вклонилися всi ангели,

31. крiм Iблiса — вiн вiдмовився бути з тими, якi вклонилися.

32. Сказав Аллах: «Iблiсе! Що з тобою, адже ти не з тими, якi вклонилися?»

33. Той вiдповiв: «Я не вклонюся людинi, яку Ти створив iз сухої глини, мулу, затвердiлого у формi!»

34. Сказав Аллах: «Вийди звiдси! Будеш ти каменований![189]

35. Прокляття буде над тобою аж до Судного Дня!»

36. Той сказав: «Даруй менi вiдстрочку — до того Дня, коли воскреснуть вони!»

37. Вiн вiдповiв: «Воiстину, ти — один iз тих, кому дано вiдстрочку,

38. до того Дня, час якого визначено!»

39. Той сказав: «Господи! За те, що Ти спокусив мене, я прикрашу для них те, що на землi й неодмiнно спокушу їх усiх,

40. окрiм Твоїх рабiв серед них, якi обранi».

41. Вiн сказав: «Це — прямий шлях до Мене!

42. Воiстину, немає в тебе влади над Моїми рабами, крiм тих, якi спокусяться й пiдуть за тобою!

43. Воiстину, геєна — мiсце, обiцяне їм усiм!

44. Вона має сiм ворiт, i для кожних ворiт призначено їхню частину!

45. Воiстину, богобоязливi будуть у садах раю, серед джерел!»

46. Увiйдiть сюди з миром — у безпецi ви!

47. Ми очистимо їхнi серця вiд ненавистi, тож вони, наче брати, лежатимуть на ложах, повернувшись одне до одного.

48. Там не торкнеться їх втома, i не вийдуть вони звiдти.

49. Сповiсти Моїх рабiв про те, що Я — Прощаючий, Милосердний!

50. I що кара Моя — кара болiсна!

51. I сповiсти їх про гостей Iбрагiма!

52. Ось вони увiйшли до нього й сказали: «Мир!» А вiн вiдповiв: «Ми боїмося вас!»

53. Тi сказали: «Не бiйся! Ми сповiщаємо тобi радiсну звiстку про розумного хлопчика!»

54. Вiн сказав: «Невже ви сповiщаєте менi таку радiсну звiстку тодi, коли вже торкнулася мене старiсть? Яку ж радiсну звiстку ви менi принесли?»

55. Вони сказали: «Ми сповiстили тобi правду, тож не будь серед тих, якi впадають у вiдчай!»

56. Вiн вiдповiв: «Хто ж розчаровується в милостi свого Господа, крiм тих, що перебувають в оманi?»

57. I сказав: «Чого ж ви хочете, посланцi?»

58. Вони сказали: «Нас послали до людей грiшних,

59. окрiм родини Лута — ми врятуємо їх усiх,

60. окрiм дружини його. Ми вирiшили, що вона залишиться».

61. I коли посланцi прийшли до родини Лута,

62. вiн сказав: «Воiстину, ви — незнайомi люди!»

63. Тi сказали: «Ми прийшли до тебе з тим, у чому вони сумнiваються.[190]

64. Ми принесли тобi iстину й ми правдивi.

65. Серед ночi виведи свою родину й сам вирушай слiдом за ними. I нехай жоден iз вас не оглядається! Iдiть туди, куди вам наказано!»

66. Ми повiдомили йому про те, що корiння їхнє буде вiдтято до ранку.[191]

67. I збiглися жителi мiста, радiючи.

68. [Лут] сказав: «Це — мої гостi, тож не ганьбiть мене,

69. бiйтесь Аллаха й не принижуйте мене!»

70. Та вони сказали: «Невже ми не заборонили тобi бути з жителями свiтiв?»[192]

71. Вiн вiдповiв: «Ось вам мої доньки, якщо ви цього бажаєте!»

72. Клянуся твоїм життям! Вони блукали в своєму сп’янiннi,

73. а на сходi сонця уразив їх крик.

74. Ми перевернули мiсто догори ногами й пролили на них дощ iз камiння з обпаленої глини.

75. Воiстину, в цьому знамення для тих, хто здатний бачити!

76. Було воно на помiтнiй дорозi.

77. Воiстину, в цьому знамення для вiруючих!

78. Жителi аль-Айки були нечестивцями,

79. тож Ми помстилися їм. Воiстину, цi два мiста були на видному шляху.

80. Жителi аль-Хiджру вважали посланцiв за брехунiв.[193]

81. Ми дарували їм Нашi знамення, але вони вiдвернулись.

82. У горах вони висiкали собi безпечнi житла,

83. але зранку вразив їх крик.

84. Не допомогло їм те, що вони собi накопичували!

85. Ми не створювали небес, землi й того, що мiж ними, як тiльки в iстинi. Час неодмiнно настане. Тож даруй їм найкраще прощення!

86. Воiстину, твiй Господь — Творець, Знаючий!

87. Воiстину, Ми дарували тобi сiм повторюваних i великий Коран![194]

88. Не заглядайся на блага, якими Ми надiлили декого з них. Не шкодуй про цих людей i пригорни своїм крилом вiруючих.[195]

89. Скажи: «Воiстину, я — ясний застерiгач!»

90. Ми зiслали подiбне на тих,

91. хто подiлив Коран на частини.[196]

92. Клянуся Господом твоїм, що Ми запитаємо їх усiх

93. про те, що вони робили!

94. Проголоси те, що Тобi наказано й вiдвернись вiд багатобожникiв.

95. Воiстину, Ми врятували тебе вiд тих, якi глузують,

96. якi вважають, що крiм Аллаха є iнший бог. Скоро дiзнаються вони!

97. Ми знаємо, що твої груди стискаються вiд того, що говорять вони.

98. Тож прославляй хвалою Господа свого й будь серед тих, якi падають ниць!

99. Поклоняйся Господу своєму, доки не прийде до тебе впевненість.[197]

[183] «Вкладаємо це» — аль-Багаввi вважає, що мається на увазi невiр’я, заперечення й глузування. Iбн Касiр наводить переказ вiд Анаса й Хасана аль-Басрi, якi стверджують, що йдеться про багатобожжя.

[184] Досл. «вони не вiрують у це». Аль-Багаввi коментує: «Не вiрують у Мухаммада (мир йому i благословення Аллаха), а також у Коран».

[185] Аль-Багаввi вiдзначає, що вода зберiгається в «схованках Аллаха» (див. аят 21).

[186] «Сказано, що Всевишнiй успадкує землю й тих, хто на нiй. I до Нього повернуться вони!» (iбн Касiр).

[187] Iбн Касiр коментує: «Сказав син Аббаса (нехай буде вдоволений Аллах ними обома): «Попередники» — це тi, хто вмер iще з часiв Адама (мир йому). А «наступники» — це тi, якi живуть нинi та якi будуть жити потiм. I так аж до Судного дня».

[188] Слово «джин» тут ужито в однинi (джанна; мн. — джинна), тобто в родовому значеннi (порiв. «людина» з аяту 26). Аль- Багаввi наводить переказ вiд iбн Аббаса, згiдно з яким джинна — це «батько всiх джинiв, так само, як Адам — батько всiх людей».

[189] Слово раджим («каменований») має ще й iншi значення: «вигнаний», «проклятий», про що також свiдчить цей та наступнi аяти. Як вiдомо, пророк Iбрагiм (мир йому) вiдганяв камiнням шайтана в долинi Мiна. Згодом ця дiя перетворилася на один iз приписiв хадджу.

[190] Iдеться про Боже покарання (аль-Багаввi).

[191] Тобто народ Лута буде знищено.

[192] Тобто приймати гостей (iбн Касiр).

[193] Аль-Хiджр — назва кам’янистої долини на пiвнiчному заходi Аравiйського пiвострова. Там жили самудити, народ Салiха (аль-Багаввi).

[194] Iснують багато рiзних тлумачень вислову «сiм повторюваних». Найчастiше вважають, що йдеться про сiм великих сур або про сiм аятiв першої сури «аль-Фатiха» (за iбн Касiром). Наприклад, аль-Багаввi на користь цiєї думки наводить переказ вiд iбн Аббаса, Хасана й Катади, згiдно з яким назва «повторюванi» вказує на те, що аяти першої сури повторюються в обрядовiй молитвi (салят) у кожнiй частинi (ракятi).

[195] Цей вислiв означає «бути милостивим до когось».

[196] Пророк (мир йому i благословення Аллаха) застерiгав покаранням тих, якi увiрували тiльки в частину даних Богом писань. Так само вони сприйняли й Коран (за аль-Багаввi).

[197] Впевненість (якін) — мається на увазі смерть (iбн Касiр).

СУРА 16. АН-НАХЛЬ

(БДЖОЛИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Наказ Аллаха прийде — тож не намагайтесь прискорити його! Преславний Вiн i Вищий за те, що Йому додають як рiвних!

2. За наказом Своїм посилає Вiн ангелiв iз духом тому з рабiв Своїх, кому побажає, щоб застерігали вони: «Немає бога, крiм Мене! Тож бiйтесь Мене!»[198]

3. Вiн створив небеса й землю в iстинi. Вищий Вiн за те, що Йому додають як рiвних!

4. Вiн створив людину з краплi сiменi, а вона ще й вiдкрито сперечається!

5. Вiн створив худобу, яка захищає нас вiд холоду та приносить iншу користь. Також ви маєте з неї їжу.

6. Ви милуєтесь нею, коли приганяєте її ввечерi та виганяєте на пасовиська зранку.

7. Вона переносить вашi ношi до країн, яких би ви дiсталися тiльки з важкими зусиллями. Воiстину, Господь ваш — Жалiсливий, Милосердний!

8. Конi, мули й вiслюки [створенi] для вашого пересування та для краси. Вiн творить i те, про що ви не знаєте!

9. Аллах вказує пряму дорогу, але є й шляхи, що ведуть убiк. Якби Вiн побажав, то всiх вас повiв би прямим шляхом!

10. Вiн — Той, Хто проливає з неба воду. Вона — напiй для вас, завдяки їй ростуть дерева, серед яких ви пасете худобу.

11. Вiн вирощує для вас жито, оливи, фiнiковi пальми, виноград та всi iншi плоди. Воiстину, в цьому знамення для людей мислячих!

12. Вiн пiдкорив для вас нiч i день, сонце й мiсяць. За наказом Його зiрки також покiрнi. Воiстину, в цьому знамення для людей розумiючих!

13. Вiн поширив для вас землею те, що має рiзнi кольори. Воiстину, в цьому знамення для людей, якi згадують!

14. Вiн — Той, Хто пiдкорив море, щоб ви споживали з нього свiже м’ясо й дiставали прикраси, якi ви одягаєте. Ти бачиш кораблi, якi плинуть ним для того, щоб ви могли шукати ласку Його. Можливо, ви будете вдячнi!

15. Вiн поставив на землi непохитнi гори, щоб вона не коливалася пiд вами, а також рiчки й дороги. Можливо, ви пiдете прямим шляхом!

16. I також знаки! А за допомогою зiрок [люди] йдуть прямим шляхом![199]

17. Невже Той, Хто творить, рiвний тому, хто не творить? Невже не замислитеся ви?

18. Якщо ви почнете рахувати милостi Аллаха, то не злiчите їх! Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

19. Аллах знає те, що ви приховуєте й що вiдкриваєте!

20. Тi, кого ви кличете замiсть Аллаха, не творять нiчого, вони самi – створенi!

21. Мертвi, не живi! Не знають вони, коли їх воскресять.

22. Ваш Бог — Бог єдиний. Серця тих, якi не вiрують у наступне життя, сповненi заперечень, а самi вони — зарозумiлi гордiї!

23 Так, Аллах знає те, що вони приховують i що вiдкривають! Воiстину, Вiн не любить погордих![200]

24. Коли їх запитують: «Що зiслав Господь ваш?», то говорять вони: «Казки давнiх народiв!»

25. Нехай у День Воскресiння несуть вони всi свої тягарi й тягарi тих, кого вони збили зi шляху через невiгластво своє. Мерзотне те, що вони понесуть!

26. Хитрували ще тi, якi жили ранiше за них. Проте Аллах зруйнував їхню споруду вiд самої основи, тож згори на них упав дах. Покарання прийшло до них звiдти, звiдки вони й не чекали![201]

27. Потiм, у День Воскресiння, Вiн принизить їх i скаже: «Де ж тi, рiвнi Менi, про яких ви сперечалися?» Тi, яким дано знання, скажуть: «Воiстину, сьогоднi невiруючих спiткає ганьба та зло!»

28. Несправедливi самi до себе, яких забрали ангели, з удаваною покорою скажуть: «Ми не вчинили нiякого зла!» Та ж нi! Воiстину, Аллах знає про те, що робите ви!

29. Увiйдiть до ворiт геєни, де ви будете вiчно! Мерзотний притулок для гордих!

30. Запитай у богобоязливих: «Що зiслав Господь ваш?» Тi скажуть: «Благо». Добро чекає на тих, якi робили його в цьому свiтi. А наступний свiт iще кращий! Яка прекрасна обитель богобоязливих!

31. Сади Едену, де течуть рiки. Для них там буде все, що вони побажають. Так Аллах винагороджує богобоязливих,

32. яких ангели забирають праведними. Говорять вони: «Мир вам! Увiйдiть до раю за те, що робили ви!»

33. Невже вони очiкують чогось iншого, а не того, що прийдуть до них ангели та прийде наказ Господа їхнього? Так само робили й тi, що жили ранiше за них. Аллах не був несправедливий до них, але вони самi були несправедливi до себе!

34. Лихо вразило їх за те, що вони робили. Впало на них те, з чого вони глузували!

35. Багатобожники скажуть: «Якби побажав Аллах, то нi ми, нi батьки нашi не поклонялися б нiкому, крiм Нього, i нiчого б не забороняли без Нього!» Так говорили й тi, якi жили ранiше за них. Але ж обов’язок посланцiв — тiльки ясна звiстка!

36. До кожного народу Ми вiдсилали посланця: «Поклоняйтесь Аллаху та уникайте тагута!» Серед них є тi, кому Аллах указав прямий шлях, а також тi, якi заслужили оману. Iдiть землею та погляньте, який був кiнець тих, що заперечували!

37. Якщо ти бажаєш, щоб вони йшли прямим шляхом, то Аллах не вказує шляху тим, кого вводить у оману. I не буде їм помiчникiв!

38. Вони клялися Аллахом — най сильнiшими клятвами ! — що Аллах не воскресить померлих. Та ж нi! Iстинне обiцяне Ним, але бiльшiсть людей не знає!

39. Вiн пояснить їм те, про що вони сперечалися мiж собою, i тi, якi не увiрували, дiзнаються, що були брехунами!

40. Коли Ми хочемо якусь рiч, то тiльки говоримо їй: «Будь!» — i вона є!

41. Тих, якi здiйснили переселення заради Аллаха пiсля того, як зазнали утискiв, Ми поселимо в земному життi у найкращому мiсцi. А винагорода наступного життя ще бiльша — якби вони лише знали![202]

42. Це — тi, хто має терпiння й покладається на свого Господа!

43. I ранiше за тебе Ми вiдсилали чоловiкiв, яким дарували одкровення. Запитайте про це в людей Нагадування, якщо ви не знаєте.[203]

44. [Вiдсилали їх] iз ясними знаменнями й писаннями! Ми зiслали тобi нагадування, щоб ти пояснив людям те, що зiслано їм — можливо, помiркують вони!

45. Невже тi, якi вдаються до лихих хитрощiв, упевненi, що Ми не примусимо землю поглинути їх, або що кара не прийде до них звiдти, звiдки вони й не чекають?

46. Або що Ми не схопимо їх пiд час їхнiх справ, i не уникнуть цього вони?

47. Або що Ми не схопимо їх тодi, коли вони наляканi? Воiстину, твiй Господь — Жалiсливий, Милосердний!

48. Невже вони не спостерiгали за речами, якi створив Аллах? їхнi тiнi схиляються направо й налiво, смиренно вклоняються перед Аллахом.

49. Перед Аллахом падають ниць тi, хто на небесах i на землi — тварини, ангели, й вони не вивищуються!

50. Вони мають страх перед Господом своїм, Який над ними, i роблять те, що їм наказано!

51. Сказав Аллах: «Не берiть собi двох богiв! Воiстину, Вiн — єдиний Бог! I бiйтеся тiльки Мене!»

52. Йому належить те, що на небесах i на землi, Йому належить незмiнна покора! Невже ви будете боятись когось iншого замiсть Аллаха?

53. Усi блага, якi ви маєте — вiд Аллаха. А коли вас торкається лихо, то до Нього закликаєте ви!

54. А коли Вiн вiдвертає це лихо, то частина з вас починає додавати Господу своєму рiвних,

55. заперечуючи те, що Ми дарували їм. Насолоджуйтесь благами, скоро дiзнаєтесь ви!

56. Частину з того, чим Ми надiлили їх, вони вiддають тому, про що й не знають. Клянуся Аллахом, вас запитають про те, що вигадували ви![204]

57. Вони приписують Аллаху доньок! Пречистий Вiн! А самi залишають собi, кого хочуть.[205]

58. Коли когось iз них сповiщають про доньку, то його обличчя стає чорним, вiн тамує гнiв

59. i ховається вiд людей через лиху звiстку. Залишити її з ганьбою чи закопати живцем у землю? Яке ж зле рiшення їхнє!

60. Поганий приклад тих, хто не вiрує в наступне життя! Аллаху належать найвищi якостi, а Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

61. Якби Аллах карав людей за їхню несправедливiсть, то на землi не лишилося б живої iстоти! Але Вiн дарував їм вiдстрочку до визначеного часу. I коли прийде строк їхнiй, то вони не вiддалять його й не наблизять — навiть на годину!

62. Вони приписують Аллаху те, що огидне для них самих. Язики їхнi брешуть, що очiкує їх щось прекрасне. Немає сумнiву, що на них чекає вогонь, куди й вкинуть їх.

63. Клянуся Аллахом, ще ранiше за тебе були Нашi послання до народiв, але шайтан прикрасив для них учинки їхнi. Сьогоднi вiн — покровитель їхнiй, i чекає на них болiсна кара.

64. Ми не вiдсилали тобi Писання, окрiм як для того, щоб ти пояснив їм, про що вони сперечаються, а також як прямий шлях i милiсть для вiруючих людей.

65. Аллах пролив iз неба воду й оживив нею мертву землю. Воiстину, в цьому знамення для людей, якi слухають!

66. Воiстину, в худобi для вас — повчальний приклад. Ми даємо вам пити те, що в їхнiх черевах мiж перетравленою їжею та кров’ю — чисте молоко, приємне для того, хто його п’є.

67. Iз плодiв пальми й винограду ви робите п’янкий напiй та добру поживу. Воiстину, в цьому знамення для людей, якi розумiють![206]

68. I вiдкрив твiй Господь бджолi: «Роби собi будинки в горах, на деревах i в спорудах.

69. А потiм споживай iз рiзних плодiв i смиренно йди шляхами Господа твого». Iз бджолиних черев виходить напiй рiзного кольору, в якому зцiлення для людей. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi замислюються!

70. Аллах створив вас, а потiм забере. Серед вас є такi, хто досягає найгiрших часiв i вже нiчого не знає. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Всемогутнiй![207]

71. Одним iз вас Аллах дарував перевагу перед iншими в Своєму надiлi. Але, тi, якi мають перевагу, не бажають вiддавати свiй надiл рабам, щоб не бути з ними рiвними. Невже вони заперечують милiсть Аллаха?

72. Аллах створив ваших дружин iз вас самих, а з ваших дружин створив дiтей, онукiв i надiлив їх благами. Невже вони вiрують у неправду й не вiрують у милiсть Аллаха?

73. Вони поклоняються замiсть Аллаха тому, що не має для них жодної частки, нi на небесах, нi на землi. Та й мати не може!

74. Тож не додавайте Аллаху рiвних! Воiстину, Аллах знає, а ви не знаєте!

75. Аллах навiв приклад про пiдлеглого раба, який нiчого не має, а також того, хто отримав вiд Нас добрий надiл, iз якого й жертвує — як потаємно, так i вiдкрито. Чи рiвнi вони? Хвала Аллаху! Але бiльшiсть iз них не знає.

76. Аллах навiв приклад про двох чоловiкiв. Один iз них — нiмий, нiчого не має та обтяжує свого господаря. Куди б його не послали, вiн не принесе нi якого добра. Невже вiн рiвний тому, хто закликає до справедливостi й перебуває на прямому шляху?

77. Аллаху належить потаємне небес i землi. Прихiд часу — наче мить ока, або й ще швидше. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

78. Аллах вивiв вас iз утроб матерiв ваших. Ви не знали нiчого, а Вiн дарував вам слух, зiр i серця. Можливо, ви будете вдячнi!

79. Чи ви не бачили птахiв, якi покiрно [лiтають] у небi? Їх утримує тiльки Аллах! Воiстину, в цьому знамення для вiруючих людей!

80. Аллах зробив вашi будинки житлом, а також зробив для вас житла зi шкур худоби, якi легкi для вас — i в подорожi, i на стоянцi. А ще й вироби з вовни, пуху й волосся, щоб ви користувались ними до певного часу.

81. Аллах зробив для вас тiнь вiд того, що Вiн створив. Вiн зробив для вас схованки в горах i одяг, який захищає вас вiд спеки, й одяг, який захищає вас вiд взаємної шкоди. Так Аллах довершує Свою милiсть вам – можливо, ви пiдкоритесь![208]

82. Та якщо вони вiдвернуться, то ти повинен тiльки передати одкровення.

83. Вони дiзнаються про милiсть Аллаха, а потiм заперечують її. Бiльшiсть iз них — невiруючi!

84. Того Дня Ми з кожної громади поставимо свiдка. Тим, якi не увiрували, не дозволять нi [говорити], нi шукати виправдань.

85. Коли несправедливi побачать покарання, то не буде їм нi полегшення, нi вiдстрочки.

86. I коли багатобожники побачать своїх спiльникiв, то скажуть: «Господи наш! Ось спiльники нашi, яких ми кликали замiсть Тебе!» Але тi вiдкинуть їхнi слова: «Воiстину, ви — брехуни!»

87. Вони виявлять покiрнiсть перед Аллахом у той День. Залишить їх те, що вони вигадували!

88. А тим, якi не увiрували й збивали iнших зi шляху Аллаха, Ми будемо посилювати одну кару iншою — за те, що вони поширювали безчестя!

89. Того Дня Ми поставимо проти кожної громади свiдка з них самих. А тебе Ми покличемо як свiдка проти людей, якi знаходяться тут. Ми зiслали тобi Писання як пояснення кожної речi, прямий шлях, милiсть i радiсну звiстку для покiрних![209]

90. Воi стину, Аллах закликає до справедливостi, добрих справ i пiдтримки родичiв. Вiн забороняє мерзотне, вiдразне й нечестиве. I Вiн повчає вас — можливо, будете пам’ятати ви!

91. Тож виконуйте ваш завiт iз Аллахом, коли ви уклали його. Не порушуйте клятв пiсля того, як ви пiдтвердили їх, адже ви зробили Аллаха своїм Поручителем. Воiстину, Аллах знає те, що ви робите!

92. Не будьте схожi на жiнку, яка розпустила пряжу, попередньо мiцно зв’язавши її. Ви перетворюєте свої клятви на хитрощi, коли однi з вас стають могутнiшими за iнших. Так Аллах випробовує вас. А в День Воскресiння Вiн неодмiнно пояснить вам те, вiдносно чого ви сперечались!

93. Якби Аллах побажав, то зробив би вас єдиною громадою. Але Вiн збиває зi шляху, кого побажає, та веде прямим шляхом, кого побажає. Вас неодмiнно запитають про те, що ви робили!

94. Не перетворюйте своїх клятв на взаємнi пiдступи, щоб не зiскочила ваша стопа пiсля того, як вона твердо стояла, а то скуштуєте ви лиха за те, що збивали i нших зi шляху Аллаха, й чекає на вас кара велика!

95. Не продавайте завiт iз Аллахом за низьку цiну. Те, що в Аллаха, краще для вас, якби ж ви тiльки знали!

96. Те, що у вас, зникне, а те, що в Аллаха, залишиться назавжди. Ми неодмiнно винагородимо тих, якi були терплячi, за найкраще з того, що вони робили!

97. Чоловiкам i жiнкам, якi робили добро й були вiруючими, Ми неодмiнно даруємо прекрасне життя. I Ми неодмiнно винагородимо їх за те найкраще, що вони робили!

98. Коли ти читаєш Коран, то шукай захисту в Аллаха вiд каменованого шайтана.[210]

99. У нього немає влади над тими, якi увiрували й покладаються на Господа.[211]

100. Пiд його владою тiльки тi, якi вважають його за свого прихильника й стали багатобожниками.[212]

101. Коли Ми змiнюємо один аят на iнший — Аллах краще знає, що вiдсилати — вони говорять: «Воiстину, ти — брехун!» Але ж бiльшiсть iз них не знає.[213]

102. Скажи: «Святий Дух приносить його вiд Господа твого з iстиною, щоб змiцнити тих, якi увiрували, та як прямий шлях i радiсну звiстку для вiдданих!»

103. Ми знаємо, що вони говорять: «Його вчить людина!» Але мова того, на кого вони вказують — чужа, а це — мова арабська, ясна![214]

104. Аллах не веде прямим шляхом тих, хто не вiрує у знамення Його. На них чекає болiсна кара!

105. Брехню вигадують тi, якi не вiрують у знамення Аллаха. Саме вони — брехуни!

106. Гнiв Аллаха й велика кара спiткає тих, хто залишив вiру в Аллаха пiсля того, як її мав. Виняток — тi, якi були змушенi так зробити, але серце їхнє знаходило спокiй у вiрi — але ж не тi, хто сам розкрив свої груди невiр’ю!

107. Це так, бо вони, замiсть життя наступного, вiддали перевагу життю земному. Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом невiруючих людей!

108. Вони — тi, чиї серця, слух i зiр Аллах запечатав. Вони — невiгласи!

109. У наступному життi вони неодмiнно втратять усе!

110. Воiстину, тих, якi здiйснили переселення пiсля того, як зазнали спокуси, а потiм боролися й були терплячi, твiй Господь тепер милує та прощає.

111. Того Дня прийде кожна душа й буде сперечатися сама за себе. Кожна душа отримає повну мiру за те, що робила вона. I не вчинять iз ними несправедливо!

112. Аллах навiв приклад про селище, яке було безпечне й спокiйне. Вони отримували щедрий надiл звiдусiль, але не дякували Аллаху за блага. Тож Аллах змусив їх убратися в шати голоду й страху за те, що вони робили![215]

113. До них приходив Посланець iз них самих, та вони визнали його за брехуна. I вразила їх кара за те, що вони несправедливi!

114. Споживайте дозволене й прекрасне — з того, чим надiлив вас Аллах! I дякуйте за милостi Аллаха, якщо ви поклоняєтесь Йому!

115. Заборонене для вас мертве, кров, м’ясо свинi й те, що забито без згадки iменi Аллаха. А якщо хто був змушений [з’їсти] це, а не чинив безчестя чи порушував межi, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

116. Не промовляйте своїми вустами брехнi: «Це — дозволено, а це — заборонено», зводячи на Аллаха наклеп. Воiстину, не матимуть успiху тi, якi зводять наклеп на Аллаха![216]

117. Нетривка земна насолода — на них чекає болiсна кара!

118. А юдеям Ми заборонили те, про що вже розповiдали тобi; Ми не були несправедливi до них, вони самi були несправедливi до себе!

119. Воiстину, тих, якi чинили зло через невiгластво своє, але потiм розкаялися й виправилися, твiй Господь тепер милує та прощає.

120. Воiстину, Iбрагiм був провiдником, покiрним Аллаху, ханiфом, i не був вiн багатобожником![217]

121. Вiн дякував Аллаху за блага, тож Вiн обрав його та вказав прямий шлях.

122. Ми дарували йому благо в земному життi; а в життi наступному вiн буде серед праведникiв!

123 Потiм Ми вiдкрили тобi: «Йди за релiгiєю Iбрагiма як ханiф!» А вiн не був багатобожником.

124. Субота була встановлена тiльки для тих, хто сперечався про це.[218]

125. Клич на шлях Господа свого з мудрiстю й добрим повчанням i сперечайся з ними тiльки тим, що найкраще. Воiстину, твiй Господь краще знає, хто збився зi шляху Його, i Вiн краще знає, хто йде прямим шляхом!

126. Якщо ви будете їх карати, то карайте їх так, як карали вони. Та якщо ви матимете терпiння, то це буде краще для терплячих!

127. Тож терпи, а терпiння твоє — тiльки вiд Аллаха! Не засмучуйся через них i не журися через те, що вони хитрують!

128. Воiстину, Аллах iз тими, якi богобоязливi, з тими, якi роблять добро!

[198] «Дух» (аррух) тут має значення «одкровення» (аль-Багаввi, iбн Касiр).

[199] Як свiдчить iбн Касiр, пiд «знаками» маються на увазi великi гори, малi пагорби та все iнше, за допомогою чого подорожнi знаходять правильну дорогу.

[200] Аль-Багаввi наводить переказ iз «Сахiх» Муслiма: «Сказав Пророк (мир йому i благословення Аллаха): «Не ввiйде до раю той, у кого в серцi гординi хоч на вагу порошинки, i не ввiйде до пекла той, у кого вiри хоч на вагу порошинки». Один чоловiк запитав: «О Посланцю Аллаха, а якщо хтось любить гарно вдягатися?» Той вiдповiв: «Воiстину, Аллах — Прекрасний i любить красу, а гординя – це нехтування iстиною та утиски iнших людей!»

[201] Як свiдчать iбн Касiр та аль-Багаввi, посилаючись на iбн Аббаса та iнших тлумачiв, мається на увазi вежа, яку будували вавiлоняни.

[202] Мається на увазi Медина, куди емiгрували сподвижники (за iбн Касiром iз посиланням на iбн Аббаса, аш-Шаабi та Катаду).

[203] «Люди Нагадування» — бiльшiсть тлумачiв схиляється до версiї, що йдеться про людей Писання, адже вони вiрили в пророкiв i посланцiв Божих (аль- Багаввi, iбн Касiр).

[204] Iдеться про багатобожникiв, якi приносили в жертву iдолам частину врожаю, худоби та iншого майна (аль-Багаввi).

[205] «Кого хочуть» — маються на увазi сини. Як вiдомо, новонароджених дiвчаток за часiв невiгластва часто вбивали, а нащадок чоловiчої статi вважався за благо, адже мав набагато бiльшi права (в тому числi й на спадок).

[206] Сакар («п’янкий напiй») тут означає «вино». Аль-Багаввi, посилаючись на переказ вiд iбн Масуда та iнших сподвижникiв, говорить, що цей аят зiслано ще перед остаточною забороною вживання вина, яку було встановлено в Мединi (див., наприклад, сура «Корова», аят 219).

[207] «Найгiршi часи» — iбн Касiр та iншi тлумачi вiдзначають, що йдеться про старiсть.

[208] «Одяг, який захищає вас вiд взаємної шкоди» — iдеться про вiйськовi обладунки. Аль-Багаввi зауважує, що слово, перекладене нами як «шкода», означає також «вiйну».

[209] «Проти людей, якi знаходяться тут» — iдеться про громаду Мухаммада (мир йому i благословення Аллаха) (iбн Касiр).

[210] «Каменований» — див. коментар до 34 аяту 15 ої сури («аль-Хiджр»), Iз цього аяту виводиться припис, вiдповiдно до якого перед читанням Корану потрiбно промовити слова «аузу бiллягi мiн ашшайтанi рраджім» («шукаю захисту в Аллаха вiд каменованого шайтана»).

[211] Оскiльки поняття султан («влада») в Коранi також має значення «доказ», можливий варiант перекладу: «У нього немає доказу проти тих...». Деякi коментатори (наприклад, аль-Багаввi), вважають за правильнi обидва варiанти («немає доказу й влади»). Див. також 42 аят сури «аль-Хiджр» зi схожим смислом.

[212] «Вважають його за свого прихильника» — коряться йому (iбн Касiр iз посиланням на Муджагiда). Варiант перекладу «влада» (а не «доказ») має перевагу внаслiдок згадки про «прихильнiсть», що пiдтверджується й коментарями.

[213] Вiдповiдно до тлумачення аль-Багаввi йдеться про незнання сутностi Корану та змiни аятiв.

[214] Ат-Табарi наводить переказ, згiдно з яким Пророк Мухаммад (мир йому i благословення Аллаха) навчав у Меццi одного коваля на iм’я Балаам (за iншими джерелами — Яїш), який говорив чужою мовою. Мекканськi багатобожники вирiшили, що це Балаам навчає Пророка (мир йому i благословення Аллаха). Ат-Табарi згадує iншi повiдомлення, згiдно з якими невiруючi мекканцi, побачивши Пророка (мир йому i благословення Аллаха) поряд iз чужинцями, вирiшили, що Коран — це лише слова тих iноземцiв. Проте їхня мова не була арабською, що й засвiдчує цей аят.

[215] На думку бiльшостi тлумачiв iдеться про Мекку.

[216] Згiдно з коментарем ат-Табарi йдеться про багатобожникiв, якi визначали дозволене й заборонене на основi своїх звичаїв, усупереч Корану.

[217] «Iбрагiм був провiдником» — переклад згiдно з тлумаченням iбн Касiра, який розумiє умма як «iмам». Аль-Багаввi зазначає: «У ньому зiбрано преславнi якостi цiлого народу» (загалом умма в Коранi — «народ», «громада»). Ат-Табарi тлумачив умма як «учитель добра».

[218] Згiдно з коментарями йдеться про суперечки навколо дня щотижневого зiбрання.

СУРА 17. AЛЬ-ІСРА

(НІЧНА ПОДОРОЖ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Слава Тому, Хто перенiс уночi раба Свого з Мечетi Забороненої до Мечетi Вiддаленої задля того, щоб показати йому частину знамень Наших. Ми благословили околицi її, i Вiн — Всечуючий, Всевидячий!

2. I Ми дарували Мусi Писання та зробили його прямим шляхом для синiв Iсраїла: «Не берiть Покровителем нiкого, крiм Мене,

3 о ви, нащадки тих, яких Ми врятували разом iз Нухом! Воiстину, вiн був вдячним рабом!»

4 Ми встановили синам Iсраїла в Писаннi: «Ви двiчi будете поширювати безчестя на землi й сповнитеся великої гординi!»

5. I коли настав перший раз, то Ми вiдiслали проти вас Наших рабiв, надiлених великою силою! Вони пройшли всiма землями, й здiйснилася обiцянка!

6. Потi м Ми дарували вам перемогу над ними, допомогли майном i дiтьми й зробили вас численними.

7. Якщо ви робите добро, то робите для себе, а як чините зло, то також для себе. А коли прийде час останньої обiцянки, то вони знову чинитимуть зло та ввiйдуть до Храму, як увiйшли туди вперше, й нищитимуть усе, що зможуть.

8. Можливо, змилується над вами Господь ваш. Та якщо ви знову повернетеся до старого, то Ми скараємо вас i зробимо геєну в’язницею для невiруючих.

9. Воiстину, цей Коран провадить до того, що найправильнiше, i сповiщає вiруючих, якi роблять добрi справи, про те, що на них чекає велика винагорода!

10. А тим, якi не вiрують у наступне життя, — їм приготували Ми болiсну кару!

11. Людина кличе зло так само, як кличе добро. Воiстину, нетерпляча ж людина!

12. Ми зробили нiч i день двома знаменнями: знамення ноч i приховане в пiтьмi, а знамення дня дарує свiтло — щоб ви прагнули милостi Господа вашого, знали число рокiв i рахували. Кожну рiч Ми пояснили як слiд!

13. Кожнiй людинi Ми повiсили на шию сувiй [долi]. У День Воскресiння Ми дiстанемо його як розгорнуту книгу:

14. «Читай книгу свою! Достатньо сьогоднi тобi й твоєї лiчби!»

15. Хто йде прямим шляхом, той iде ним сам для себе. I хто зiйшов iз нього, той зiйшов тiльки сам проти себе. I нiхто не понесе тягар iншого! Ми ж не карали нiкого, не вiдправивши перед тим посланця.

16. Коли Ми бажали знищити якесь селище, то за волею Нашою багатiї його чинили безчестя. Сповнювалося слово Наше, й винищували Ми всiх!

17. Скiльки селищ Ми знищили пiсля Нуха! I тiльки Господь Твiй знає та бачить грiхи рабiв Своїх!

18. Хто бажав [благ] нинiшнього життя, то дарували Ми йому те, що хотiли, й дарували, кому хотiли. А потiм Ми скинули його в пекло, де буде вiн принижений та розбитий!

19. А хто прагнув життя наступного, докладав до цього належних зусиль i був вiруючим, то його зусилля винагородять!

20. Кожного з цих i з iнших надiляє Господь твiй, i не заборонене те, що дав твiй Господь!

21. Поглянь, як Ми вiддали перевагу одним iз них перед iншими. А наступне життя вище за ступенем i вище за перевагами!

22. Не поклоняйся крiм Аллаха iншому богу, а то залишишся приниженим i безсилим!

23. Наказав вам Господь твiй не поклонятися нiкому, крiм Нього, а також ставитися якнайкраще до батькiв. I коли хтось iз них — чи вони обоє — досягне старостi, то не говори їм: «Фе!», не гримай на них i говори їм тiльки гiднi слова.

24. Схили перед ними крило смирення з милосердя свого й говори: «Господи мiй! Змилуйся над ними, бо вони ростили мене малого».

25. Ваш Господь краще знає те, що у ваших душах, коли робите ви добрi справи. Вiн прощає тим, хто звертається до Нього в каяттi!

26. Вiддавай належне родичу, бiдняку, подорожньому й не витрачай марно!

27. Воiстину, марнотратники — брати шайтанiв. А шайтан був невдячний перед Господом своїм!

28. Якщо ти вiдвертаєшся вiд усiх цих, шукаючи милостi Господа свого – на яку сподiваєшся, то говори з ними ласкаво.

29. Не будь скупий, наче твоя рука прикута до шиї, та не витрачай надмiру, щоб не лишився ти осудженим та збiднiлим!

30. Аллах збiльшує надiл, кому побажає, та зменшує, кому побажає. Воiстину, Вiн — Всевидячий i Всезнаючий над рабами Своїми!

31. Не вбивайте своїх дiтей, боячись бiдностi! Ми годуємо як їх, так i вас. Воiстину, таке вбивство –великий грiх!

32. I не наближайтеся до перелюбу. Воiстину, це — мерзота, шлях ганебний!

33. Не вбивайте душу, вбивство якої заборонив Аллах, якщо тiльки не маєте на це права. I якщо хтось убитий несправедливо, то Ми дали його спадкоємцю владу [над убивцею], але нехай не порушує меж у помстi. Воiстину, Аллах допомагає йому!

34. Не витрачайте майна сироти, хiба що заради його блага, а чекайте на його повнолiття. Виконуйте обiцянки, бо вас запитають про обiцяне!

35. Наповнюйте мiру, коли вiдмiряєте, i зважуйте на правильнiй вазi! Це — найкраще й найлiпше за наслiдками.

36. Не йди за тим, про що не маєш знання, адже слух, зiр i серце — усiх їх спитають про обiцяне.

37. I не ходи по землi пихато, бо не розколоти тобi землю й не досягнути висоти гiр!

38. Це все — зло перед Господом твоїм i вiдразне воно!

39. Ось те, що вiдкрив тобi Господь твiй iз мудростi. Тож не поклоняйся крiм Аллаха iншому богу, а то будеш вкинутим у геєну, осудженим i розбитим!

40. Невже ваш Господь видiлив вас синами, а собi узяв ангелiв доньками? Справдi, ви говорите страшне слово!

41. Ми роз’яснили це в Коранi, щоб вони замислились. Та це тiльки додає їм вiдрази!

42. Скажи: «Якби крiм Нього iснували ще й iншi боги, як стверджують [невiруючi], то вони неодмiнно прагнули б досягнути Володаря трону!»

43. Преславний Вiн i Вищий вiд того, що вони кажуть!

44. Прославляють Його сiм небес, земля й тi, хто на них. Немає нiчого, що б не прославляло Його хвалою. Та ви не розумiєте прославлення їхнього; воiстину, Вiн — Смиренний, Прощаючий!

45. Коли ти читаєш Коран, то Ми встановлюємо невидиму завiсу мiж тобою й тими, якi не вiрують у наступне життя.

46. Ми поклали на серця їхнi покрови й позбавили їхнi вуха слуху, щоб вони не могли зрозумiти його. I коли ти називаєш Господа свого в Коранi Єдиним, то вони вiдвертаються з нехiттю!

47. Ми краще знаємо, що вони чують, коли слухають тебе, й коли ведуть потаємнi бесiди, й коли говорять нечестивцi: «Ви йдете лише за зачарованим!»

48. Поглянь, яких тiльки притч вони тобi не наводять! Хоча самi вони заблукали й неспроможнi вiднайти шлях!

49. I ще кажуть: «Невже пiсля того, як станемо кiстками й прахом, ми воскреснемо в новому творiннi?»

50. Скажи: «Навiть якби ви були камiнням чи залiзом,

51. або [новим] творiнням, яке видається серцям вашим таким значним!» А тодi вони запитають: «Хто ж поверне нас до життя?» Скажи: «Той, Хто створив вас уперше». Вони захитають своїми головами й запитають: «I коли це буде?» Тож скажи: «Можливо, вже скоро,

52. в День, коли Вiн покличе вас, а ви вiдповiдатимете Йому хвалою, i будете думати, що були [в могилах] зовсiм недовго».

53. I скажи Моїм рабам, щоб вони розмовляли одне з одним тiльки найкращим чином, бо шайтан сiє мiж ними ворожнечу. Воiстину, шайтан для людини — явний ворог!

54. Господь ваш краще знає про вас. Якщо Вiн захоче, то змилується над вами, а якщо захоче — то скарає. Ми ж не вiдсилали тебе вiдповiдальним за них.

55. Господь твiй краще знає тих, хто на небесах i на землi. Ми справдi вiддали перевагу одним пророкам над iншими й дарували Давуду Забур.

56. Скажи: «Кличте тих, кого ви вважаєте [за богiв] поряд iз Ним. Та вони не владнi вiдвернути вiд вас лихо чи перенести його [наiнших]!».

57. Тi, кого вони кличуть, самi шукають шляху до Господа свого, змагаючись у наближеннi. Вони сподiваються на Його милiсть i бояться Його кари, бо слiд стерегтися кари Господа твого.

58. I немає такого селища, яке не буде знищене Нами перед Днем Воскресiння й не скаране карою важкою. Так записано в Писаннi.

59. Ми не вiдiслали [Пророка] зi знаменням тiльки тому, що давнi народи не повiрили в них. Ми дали самудитам верблюдицю як наочне знамення, та вони вчинили з нею зле. Ми вiдсилаємо знамення тiльки для застереження!

60. Ось Ми сказали тобi: «Воiстину, Господь твiй охоплює людей [могутнiстю й знанням]». I Ми зробили видiння, яке бачив ти, а також дерево, прокляте в Коранi, випробуванням для людей. Ми застерiгаємо їх, але це не додає їм нiчого, крiм великої непокори![219]

61. I коли Ми сказали ангелам: «Вклонiться Адаму!», то вклонилися всi, крiм Iблiса, який сказав: «Як можу я вклонитися тому, кого Ти створив iз глини?»

62. I ще сказав: «Чи ти бачив того, кому ти вiддав перевагу замiсть мене? Якщо ти вiдстрочиш менi до Дня Воскресiння, то я спокушу всiх його нащадкiв, окрiм небагатьох!»

63. Аллах вiдповiв: «Вийди геть! Тим, хто з них пiде за тобою, геєна буде вiдплатою, повного вiдплатою!

64. Зваблюй їх своїм голосом та скеруй проти них свою кiнноту й пiхоту, дiли з ними їхнi статки та дiтей, давай їм обiцянки. Але обiцянки шайтана — тiльки зваба!

65. Ти не маєш влади над Моїми рабами, i тiльки Господь твiй — їхнiй Покровитель!»

66. Господь твiй — Той, Хто веде для вас морем судна, щоб шукали ви милостi Його. Воiстину, Вiн Милосердний до вас!

67. Якщо вас у морi спiткає лихо, то вас покинуть усi, кого ви кликали, крiм Нього. Коли ж Вiн рятує вас, виводячи на сушу, ви вiдвертаєтесь! Воiстину, людина невдячна!

68. Невже ви убезпеченi вiд того, що частина сушi провалиться пiд вами, або що Вiн нашле на вас кам’яний дощ? I тодi не буде вам покровителя!

69. Чи ви впевненi в тому, що Вiн не поверне вас у море ще раз, не нашле на вас руйнiвний смерч i не втопить вас за невiр’я ваше? I тодi не знайдете ви того, хто помстився б Нам!

70. Ми пошанували синiв Адама й дозволили їм пересуватися сушею та морем, надiлили їх благами й вiддали їм велику перевагу перед багатьма iншими творiннями!

71. Одного дня Ми зберемо всiх людей разом iз їхнiми провiдниками. I кому дадуть книгу в праву руку, тi прочитають книгу свою, i не будуть вони анiтрохи ображенi!

72. Хто слiпий нинi, той лишиться слiпим i в наступному життi та заблукає ще бiльше!

73. Вони мало не вiдхилили тебе вiд Нашого одкровення, щоб вигадав ти щось таке про Нас, чого немає в ньому. О, тодi вони справдi мали б тебе за друга!

74. I Ми змiцнили тебе, коли ти вже мало не пристав на їхнiй бiк.

75. Тодi б дали Ми тобi скуштувати подвiйної кари — як у цьому життi, так i пiсля смертi. I не знайшов би ти проти Нас помiчника!

76. Вони мало не вигнали тебе з цiєї землi, залякуючи. Та пiсля того й вони не лишились би там надовго.

77. Так само чинили з Нашими посланцями й до тебе. I не знайдеш ти змiн у законах Наших!

78. Звершуй молитву вiд часу полудня до настання темряви й читай ранкову молитву. Воiстину, ранкова молитва засвiдчена!

79. I не спи частину ночi, звершуючи додатковi молитви. Можливо, Господь твiй дарує тобi преславне мiсце!

80. I скажи: «Господи! Введи мене входом правди й виведи мене виходом правди! Даруй менi вiд Себе силу в помiч!»

81. I скажи: «Прийшла iстина, i зникла неправда, бо, воiстину, неправда мусить зникнути!»

82. Ми вiдкриваємо в Коранi те, що є зцiленням i милiстю для вiруючих. А нечестивцям це не додає нiчого, крiм втрат!

83. Коли Ми надiляємо людину благами, то вона вiдвертається й вiддаляється в гординi. А коли торкається її лихо, то вона впадає у вiдчай.

84. Скажи: «Кожен чинить посвоєму, а Господь ваш знає краще тих, хто йде найправильнiшим шляхом!»

85. Запитують тебе про дух. Скажи: «Дух [виникає] за наказом Господа мого. Але вам дано дуже мало знання про це!»

86. Якби Ми побажали, то позбавили б тебе того, що вiдкрили тобi. I тодi ти не знайдеш проти Нас покровителя,

87. якби не милiсть Господа твого. Воiстину, велика Його милiсть до тебе!

88. Скажи: «Якби люди й джини об’єдналися разом для того, щоб створити щось подiбне Корану, то вони не зробили б цього, навiть допомагаючи одне одному!»

89. Ми роз’яснили людям у цьому Коранi рiзнi притчi, та бiльшiсть людей заперечує все, крiм невiр’я.

90. Вони говорять: «Ми не повiримо тобi, поки ти не виведеш нам iз землi джерело;

91. чи поки не буде в тебе саду з пальмами й виноградом, де ти проведеш канали;

92. чи поки не скинеш небо на нас шматками, як ти це обiцяєш; чи не прийдеш до нас iз Аллахом та ангелами;

93. чи поки не буде в тебе будинку з коштовностей, чи поки не пiднiмешся ти на небо. Але ми нiколи не повiримо, що ти пiднявся туди, якщо ти не зiйдеш iз Писанням, яке ми читатимемо!» Скажи: «Пречистий Господь мiй! А я тiльки людина, посланець!»

94. Пiсля того, як прийшов до них прямий шлях, людям завадило увiрувати тiльки те, що вони сказали: «Невже Аллах посланцем вiдправив людину?»

95. Скажи: «Якби по землi спокiйно ходили ангели, то Ми б зiслали вам ангела посланцем iз неба!»

96. Скажи: «Достатньо Аллаха як Свiдка мiж мною та вами. Воiстину, Вiн над рабами Своїми Всечуючий, Всезнаючий!»

97. Той, кого Аллах повiв прямим шляхом, iде прямим шляхом. А для того, кого Вiн збив зi шляху, не знайдеш ти захисника, крiм Нього. Ми зберемо їх у День Воскресiння долiлиць — слiпих, нiмих i глухих. Їхнiм притулком буде геєна! Щойно вона згасає, Ми додаємо вогню!

98. Така вiдплата їм за те, що не вiрили вони в знамення Нашi. Вони кажуть: «Невже пiсля того, ж станемо зотлiлими кiстками, ми воскреснемо в новому творiннi?»

99. Хiба вони не бачать, що Аллах, Який створив небеса й землю, здатний створити подiбне до них? Вiн установив для них строк, у якому немає сумнiву, але нечестивцi заперечують усе, крiм невiр’я.

100. Скажи: «Якби ви володiли скарбами милостi Господа мого, то все одно трималися б за них зi страху збiднiти, бо людина скупа!»

101. Справдi, Ми дарували Мусi дев’ять ясних знамень. Запитай у синiв Iсраїла, як вiн прийшов до них, а Фiраун сказав йому: «Воiстину, я думаю, Мусо, що тебе зачарували!»

102. Той вiдповiв: «Справдi, ти вже знаєш, що цi знамення — яснi докази — зiслав саме Господь небес i землi. Воiстину, я думаю, Фiрауне, що ти загинеш!»

103. Тодi вiн захотiв вигнати їх iз землi своєї, але Ми втопили його й тих, хто був iз ним — усiх!

104. Пiсля цього Ми сказали синам Iсраїла: «Заселяйте цю землю! А коли прийде остання обiцянка, то Ми зберемо всiх вас».

105. Ми зiслали [Коран] з iстиною, i зiйшов вiн iз iстиною. Ми вiдсилали тебе тiльки вiсником i застерiгачем!

106. 1 Ми роздiлили Коран, щоб ти читав його людям поволi, й зiслали його як одкровення!

107. Скажи: «Вiруєте ви в нього, чи не вiруєте, байдуже — тi, кому було дано знання перед цим, падають, торкаючись пiдборiддями землi, коли їм його читають!»

108. Вони кажуть: «Преславний Господь наш, i обiцянку Господа нашого неодмiнно буде виконано!»

109. Вони вклоняються до землi, плачуть i це додає їм смирення.

110. Скажи: «Чи закликаєте ви Аллаха, чи закликаєте ви Милостивого — як би не закликали ви Його, Йому належать прекраснi iмена». I не пiдвищуй голосу в молитвi своїй i не говори пошепки, а вибери середнє мiж цим.

111. Скажи: «Хвала Аллаху, Який не мав дитини, i Якому немає рiвного у владi, i не потрiбен Йому захисник вiд приниження». I звеличуй Його звеличенням!

[219] «Видiння» — нiчна подорож до Єрусалиму, «прокляте дерево» — «дерево Заккум» (Коран, 37:62- 65), яке росте з середини пекла й буде їжею для грiшникiв.

СУРА 18. АЛЬ-КАГФ

(ПЕЧЕРА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Хвала Аллаху, Який зiслав рабу Своєму Писання й не допустив у ньому жодних суперечностей,

2. але зробив правильним, щоб застерегти ним вiд Своєї жорстокої кари й сповiстити добру звiстку вiруючим, якi роблять добрi справи. Воiстину, для них — найкраща винагорода,

3. яку вони матимуть вiчно!

4. I щоб застерегти тих, якi кажуть: «Милостивий узяв Собi сина!»

5. Нi в них самих, нi в батькiв їхнiх немає знання про це. Великий грiх — слово, що виходить iз вуст їхнiх! Воiстину, вони кажуть неправду.

6. Можливо, ти побиваєшся через те, що вони не вiрують у цю розповiдь?

7. Воiстину, Ми зробили прикрасою все, що на землi, щоб перевiрити людей: чиї вчинки кращi?

8. Воiстину, Ми перетворимо це все на безплiдну рiвнину!

9. Чи ти думаєш, що люди печери та ар-Ракiма були найдивовижнiшi серед Наших знамень?[220]

10. Коли юнаки сховалися в печерi й сказали: «Господи наш! Даруй нам милiсть вiд Себе й веди нас правильним шляхом у нашiй справi!»

11. Ми запечатали в печерi вуха їхнi на численнi роки![221]

12. А потiм Ми розбудили їх, щоб дiзнатися, яка з двох груп найточнiше вирахує, скiльки вони перебували там!

13. Ми розповiмо тобi їхню правдиву iсторiю. Це були юнаки, якi увiрували в Господа свого, i Ми змiцнили їх на прямому шляху!

14. Ми змiцнили їхнi серця, коли вони встали й сказали: «Господь наш – Господь небес i землi, i ми нiколи не будемо звертатися до жодного бога, крiм Нього, бо це було б щось неправильне!

15. Деякi люди з нашого народу взяли собi iнших богiв крiм Нього. Чого ж не наведуть вони ясного доказу про це? Хто ж бiльший нечестивець, нiж той, хто вигадує про Аллаха всiляку неправду?

16. Якщо ви полишили їх i те, чому вони поклоняються замiсть Аллаха, то сховайтеся в печерi. Господь ваш прихилить на вас милiсть Свою й полегшить справу вашу!

17. Ти побачив би, що ранкове сонце вiдхиляється вiд їхньої печери вправо, а наприкiнцi дня вiдвертається влiво. А вони були всерединi. Це — одне зi знамень Аллаха, i кого Аллах веде прямим шляхом, той iде прямим шляхом, а кого зiб’є зi шляху, тому немає нi захисника, нi провiдника.

18. Ти б вирiшив, що вони не сплять, хоч вони спали. Ми перевертали їх то на правий бiк, то на лiвий. I пес їхнiй, випроставши лапи, лежав перед входом. Якби ти знайшов їх там, то вжахнувся б i втiк.

19. Так Ми розбудили їх, щоб вони розпитали одне одного. Один iз них запитав: «Скiльки часу ви були тут?» Тi вiдповiли: «День або частину дня». А iншi мовили: «Господь ваш краще знає, скiльки ви були тут! Тож вiдiшлiть когось iз вас до мiста зi срiблом вашим. Нехай вiн подивиться, яка їжа там найкраща й принесе вам поїсти. Та нехай буде обережний, щоб нiхто не здогадався про вас!

20. Якщо вони знайдуть вас, то каменують або навернуть до своєї релiгiї, i ви нiколи не досягнете успiху».

21. Так Ми розповiли це людям, щоб вони знали, що обiцянка Аллаха правдива й немає сумнiву в настаннi Часу. Люди почали сперечатися про [юнакiв] i сказали: «Збудуйте над ними споруду! їхньому Господу краще знати про них!» Але тi, чия думка переважила, вiдповiли: «Справдi, ми збудуємо над ними храм!»

22. Дехто каже: «Їх було троє, а четвертий був пес». Iншi кажуть: «П’ятеро, а шостий — пес», — вони намагаються вiдгадати потаємне. Ще кажуть: «Семеро, а пес їхнiй — восьмий». Скажи: «Господь мiй краще знає, скiльки їх було. I це вiдомо лише небагатьом». Сперечайся з ними тiльки привселюдно й не питай про [юнакiв] нiкого!

23. I нiколи не говори: «Я зроблю це завтра»,

24. [не додавши]: «Якщо побажає Аллах!» А якщо забув, то згадай Господа твого й кажи: «Можливо, Господь iще бiльше наблизить мене до прямого шляху».

25. Тож вони перебували в печерi триста рокiв i ще дев’ять.

26. Скажи: «Аллах краще знає, скiльки вони там були!» Йому належить потаємне небес i землi. Як прекрасно Вiн бачить їх i чує! Немає Захисника, крiм Нього, й немає Йому рiвного у владарюваннi!

27. I читай те, що зiслано Тобi з Писання Господа твого. Немає змiн у словах Його, i ти не знайдеш притулку в когось iншого.

28. Терпи разом iз тими, якi кличуть Господа свого зранку та ввечерi, прагнучи до лику Його. Не вiдвертай очей своїх вiд них, бажаючи прикрас земного життя. Та не корися тим, чиї серця Ми зробили неуважними до згадки про Нас, тим, хто йде за своїми пристрастям. Марнi вчинки їхнi!

29. Скажи: «Iстина — вiд Господа вашого! Хто хоче, нехай вiрує, а хто не хоче, нехай не вiрує». Воiстину, Ми приготували для нечестивцiв вогонь, який накриє їх, наче намет. А коли вони проситимуть допомоги, то допоможуть їм водою, схожою на розтоплений метал, який лишає опiки на обличчях. Гидкий цей напiй, i погана така обитель!

30. А щодо тих, якi увiрували й робили добро, то Ми не залишимо без винагороди праведнi вчинки.

31. На них чекають сади Едену, де течуть рiки. Їхнiми прикрасами будуть браслети iз золота, вони вберуться в зеленi шати з атласу й парчi й лежатимуть тут на ложах! Яка прекрасна ця винагорода, яка чудоваця обитель!

32. Наведи їм притчу про двох чоловiкiв. Ми дарували одному з них два виноградники, оточили їх пальмами й зростили мiж ними ниву.

33. В обох садах визрiвали плоди й нiщо з них не марнувалося. Ми зробили мiж ними струмок.

34. Один чоловiк мав [багато] плодiв i, розмовляючи зi своїм приятелем, сказав йому: «Статок мiй бiльший за твiй, i я маю бiльше нащадкiв!»

35. I вiн увiйшов до свого саду, згрiшивши проти самого себе та сказав: «Я не думаю, що цей сад колись зникне.

36. I я не думаю, що прийде Час. Та якщо повернуть мене до Господа мого, то я справдi вiднайду там щось краще, нiж це!»

37. Розмовляючи з ним, його товариш сказав: «Невже ти не вiруєш у Того, Хто створив тебе з праху, потiм — iз краплi, а потiм зробив тебе чоловiком?

38. Для мене Аллах — Господь мiй i я не додаю Йому рiвних!

39. Чому ти, ввiйшовши до свого саду, не сказав: «Так побажав Аллах! Немає сили, крiм як в Аллаха»? Ти думаєш, що я бiднiший за тебе статком i нащадками,

40. а, можливо, Господь мiй дасть менi щось краще за твiй сад, а на нього нашле кару з неба, й вiн обернеться на пустелю!

41. Або ж води його пiдуть пiд землю, а ти не зможеш вiднайти їх!»

42. I згинули плоди його, тож почав ламати вiн руки собi, шкодуючи про витрачене на сад, пiдпори якого завалилися. I вигукнув вiн: «Якби я не додавав Господу рiвних!»

43. I не було нiкого, хто допомiг би йому замiсть Аллаха, i сам собi вiн теж не допомiг.

44. Допомога тут можлива тiльки вiд iстинного Бога. У Нього — найкраща винагорода й найкращий вихiд!

45. I наведи їм притчу про земне життя. Воно подiбне до води, яку Ми проливаємо з неба. Земнi рослини поглинають її, а потiм висихають, i розвiює їх вiтер. Так, Аллах спроможний на кожну рiч!

46. Багатство й сини — прикраси земного життя. Але незникненнi добрi вчинки отримають кращу винагороду в Господа твого, i краще сподiватися саме на них.

47. Того Дня Ми змусимо гори рухатися й ти побачиш землю пустою. Ми зберемо всiх, i нiхто вiд Нас не сховається!

48. Вони стануть лавами перед Господом твоїм: «Справдi, ви прийшли до Нас такими, якими Ми створили вас уперше. Але ж ви й не думали, що обiцянку буде виконано!»

49. Покладуть книгу й ти побачиш, як перелякаються грiшники вiд того, що [записано] в нiй. I скажуть: «Щоб нам згинути! Що за книга! Там не забуто нiщо — нi мале, нi велике, усе пораховано!» Вони знайдуть там усi вчинки свої, i Господь твiй нi з ким не вчинить несправедливо.

50. Ось Ми сказали ангелам: «Вклонiться Адаму!» I вклонилися всi, крiм Iблiса. Вiн був джином i не послухався наказу Господа свого. Невже ви берете його та його нащадкiв покровителями замiсть Мене, хоч вони вашi вороги? Мерзотна ця замiна для нечестивцiв!

51. Вони не були свiдками створення небес i землi та їх самих. I Ми не беремо помiчниками тих, якi збивають iз правильного шляху!

52. Того Дня Вiн скаже: «Кличте рiвних Менi, про яких ви думали!» Вони покличуть їх, але тi не вiдповiдатимуть їм. А Ми зведемо мiж ними згубну перешкоду!

53. Грiшники побачать вогонь i подумають, що саме це — їхнє мiсце. I не знайдуть вони порятунку вiд нього!

54. Ми пояснили людям у цьому Коранi рiзнi притчi, але ж людина надто багато сперечається!

55. Що завадило людям увiрувати, коли прийшов до них прямий шлях, i просити прощення в Господа свого, як не їхнє прагнення до того, що сталося iз їхнiми попередниками або й те, що вони вимагали негайної кари [як доказу]?

56. Ми вiдсилали посланцiв тiльки як вiсникiв i застерiгачiв. Але тi, якi не вiрують, сперечаються, намагаючись спростувати своєю брехнею iстину. Вони глузують iз Моїх знамень i того, вiд чого їх застерiгають.

57. Хто ж несправедливiший вiд того, кому нагадали про знамення Господа його, а вiн знехтував ними й забув про свої вчинки? Воiстину, Ми накрили їхнi серця завiсою, щоб не зрозумiли вони [Корану]. Вуха їхнi вразила глухота! Якщо ти покличеш їх на прямий шлях, то вони нiколи не стануть на нього!

58. Господь твiй — Прощаючий, Володар милостi. Якби Вiн карав їх за те, що вони скоїли, то прискорив би їхню кару. Але призначений час i не знайдуть вони порятунку вiд нього.

59. Це сталося з селищами, якi були знищенi Нами за грiхи жителiв їхнiх. Ми встановили час загибелi їхньої.

60. Якось сказав Муса своєму слузi: «Я буду йти, поки не досягну того мiсця, де зливаються два моря, навiть якщо витрачу на це багато рокiв».

61. I коли вони досягай того мiсця, то виявилося, що вони забули свою рибу. I раптом вона рушила в море.

62. I коли вони пiшли далi, сказав Муса своєму слузi: «Принеси нашу їжу, бо ми втомленi труднощами шляху нашого».

63. Той вiдповiв: «Поглянь! Коли ми сховалися пiд скелею, я забув там рибу. Це шайтан змусив мене забути її та не згадати про неї. I вона попливла в море якимось дивним чином!»

64. Сказав Муса: «Це — те, чого ми чекали!» I вони пiшли назад тим самим шляхом.

65. Там вони знайшли одного з Наших рабiв, якому Ми дарували милiсть вiд Себе та якому Ми дарували вiд Себе знання.

66. Муса сказав йому: «Чи можу я пiти за тобою, щоб навчитися того, що дано тобi знати про прямий шлях?»

67. Той вiдповiв: «Воiстину, ти не матимеш достатньо терпiння зi мною!

68. Та й як тобi витерпiти те, про що ти не маєш знання?»

69. Сказав Муса: «Якщо побажає Аллах, то я буду терплячий i слухатимуся тебе в усьому!»

70. Той мовив: «Якщо ти пiдеш за мною, то не запитуй мене нi про що, поки я сам не розкажу тобi про це».

71. Вони рушили далi, й коли перебували в човнi, той зробив у ньому дiрку. Муса спитав: «Ти зробив дiрку, щоб утопити людей на цьому човнi? Справдi, ти скоїв щось дуже погане!»

72. Той вiдповiв: «Чи я не говорив тобi, що ти не матимеш достатньо терпiння зi мною?»

73. Муса мовив: «Не картай мене зате, про що я забув, i не роби мою справу важкою!»

74. Тож вони рушили далi й коли зустрiли хлопчика, той убив його. Муса запитав: «Ти вбив невинну душу, адже це не була вiдплата за iншу душу? Справдi, ти скоїв щось дуже погане!»

75. Той вiдповiв: «Чи я не говорив тобi, що ти не матимеш достатньо терпiння зi мною?»

76. Муса вiдповiв: «Якщо пiсля цього я запитаю ще щось, то покинь мене. Ось, я вже вибачився перед тобою!»

77. Тож вони рушили далi, поки не дiйшли до одного селища й попросили в його жителiв їжi, але тi вiдмовилися пригостити їх. Тут вони помiтили стiну, яка вже ледь трималася, але той випрямив її. Муса сказав: «Якби ти захотiв, то отримав би за це платню!»

78. Той вiдповiв: «Тут ми й розiйдемося з тобою. Я розповiм тобi тлумачення того, на що в тебе не вистачило терпiння!

79. Щодо човна, то вiн належав бiднякам, якi мали промисел у морi. Я захотiв пошкодити його, бо перед ними був цар, який силомiць забирав усi [цiлi] човни!

80. Щодо хлопчика, то його батьки були вiруючими, а ми боялися, що вiн зашкодить їм своїм безчестям та невiр’ям.

81. Ми захотiли, щоб Господь їхнiй взамiн дарував їм того, хто буде чистiшим i ближчим до милосердя!

82. Щодо стiни, то вона належала двом хлопчикамсиротам iз мiста i пiд нею був скарб, їхнiй батько був праведником, i Господь твiй побажав, щоб вони досягли повнолiття й дiстали скарб iз милостi Господа твого. Я не дiяв на свiй розсуд. Це — тлумачення того, на що в тебе не вистачило терпiння!»

83. Тебе запитують про Зуль-Карнайна. Скажи: «Я розкажу вам згадку про нього!»

84. Воiстину, Ми змiцнили його на землi й дарували Йому шлях до кожної речi.

85. Тож вiн пiшов шляхом,

86. поки не досягнув мiсця, де заходить сонце. Вiн побачив, що воно сiдає в каламутне джерело й знайшов коло нього людей. Ми сказали: «О Зуль-Карнайне! Ти можеш їх скарати, а можеш зробити їм добро!»

87. Вiн сказав: «Хто вчинив несправедливо, того Ми скараємо, потiм вiн повернеться до Господа свого. Той каратиме його тяжкою карою!

88. А хто увiрував i чинив праведно, той матиме найкращу винагороду й ми дамо йому легкi накази».

89. Вiн пiшов шляхом далi,

90. поки не досягнув мiсця, де сходить сонце. Вiн побачив, що воно сходить над людьми, яким Ми не дали жодного захисту вiд нього.

91. Отак! Ми осягаємо знанням усе, що вiдбувалося з ним.

92. Вiн пiшов шляхом далi,

93. поки не досягнув [долини] мiж двома горами й знайшов перед ними людей, якi майже не розумiли його мови.

94. Вони сказали: «О Зуль-Карнайне! Воiстину, Яджудж i Маджудж поширюють безчестя на землi. Може, ми заплатимо тобi данину, щоб ти зробив мiж нами та ними загорожу?»

95. Вiн мовив: «Те, чим укрiпив мене Господь мiй, ще краще. Допоможiть менi силою i я встановлю перепону мiж вами та ними.

96. Несiть менi залiзнi балки!» Заповнивши простiр мiж двома схилами, вiн сказав: «Роздмухуйте!» А коли балки почервонiли вiд вогню, вiн мовив: «Принесiть менi розтоплену мiдь, щоб я вилив її на них!»

97. Тож [Яджудж i Маджудж] не спромоглися нi перелiзти стiну, нi пробити її.

98. Вiн сказав: «Це — милiсть вiд мого Господа. I коли прийде обiцяне моїм Господом, Вiн розтрощить її на шматки. Обiцянка Господа мого — iстина!»[222]

99. Одного дня Ми дозволимо їм поєднатися одне з одним. Потiм засурмить рiг i Ми зберемо всiх разом!

100. I цього дня Ми ясно покажемо геєну невiруючим –

101. тим, чиї очi були закритi пеленою, яка вiддаляла вiд згадки про Нас, i чиї вуха не могли слухати.

102. Невже тi, якi не вiрували, думали, що вони вiзьмуть покровителями Моїх рабiв замiсть Мене? Воiстину, Ми приготували геєну як обитель для невiруючих!

103. Скажи: «Чи не розповiсти вам про тих, якi через свої вчинки втратять найбiльше?

104. Про тих, чиї зусилля заблукали в земному життi, хоч вони думали, що роблять добро?

105. Це тi, якi не вiрують у знамення Господа їхнього й зустрiч iз Ним. Марнi вчинки їхнi й не будуть вони в День Воскресiння нiчого важити!»

106. За те, що вони не вiрували й глузували з Наших знамень i посланцiв, винагородою їм буде геєна.

107. Воiстину, обителлю тих, якi увiрували й робили добрi справи, будуть сади Фiрдауса.[223]

108. Вони будуть там вiчно, не бажаючи нiяких змiн.

109. Скажи: «Якби море стало чорнилом для слiв Господа мого, то воно вичерпалося б ранiше, нiж вичерпалися б слова Господа мого, навiть якби додали ще одне море».

110. Скажи: «Воiстину, я — така сама людина, як i ви. Тiльки вiдкрито менi, що Бог ваш — Бог єдиний. I хто сподiвається на зустрiч iз Господом своїм, то нехай робить добрi справи й не додає Господу своєму рiвного в поклонiннi!»

[220] Як вiдзначають тлумачi, пiд «ар-Ракiм» мається на увазi скрижаль iз iменами юнакiв.

[221] «Запечатати вуха» — цей вислiв в арабськiй мовi має значення «приспати», «змусити когось спати».

[222] Мається на увазi вихiд Яджуджа й Маджуджа перед Судним Днем.

[223] Фiрдаус — «найвищий сад раю» (аль-Багаввi).

СУРА 19. МАР’ЯМ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Каф. Га. Я. Айн. Сад.

2. Згадка про милiсть Господа твого до раба Його Закарiї.

3. Коли вiн закликав Господа свого таємно,

4. сказавши: «Господи, кiстки мої ослабли, голова виблискує сивиною, а ранiше, пам’ятаю, я не був розчарований у своїх молитвах до Тебе.

5. I, воiстину, я боюся [вчинкiв] моїх родичiв пiсля смертi моєї, а дружина моя бездiтна. Тож дай менi нащадка вiд Тебе,

6. який наслiдує мене й рiд Якуба. I зроби його, Господи, таким, щоб Ти був ним задоволений!»

7. О Закарiє! Воiстину, Ми тішимо тебе звiсткою про хлопчика на iм’я Ях’я. Ранiше Ми не створювали нiкого з таким iменем.

8. Той вiдповiв: «Господи! Як може бути в мене хлопчик, коли моя дружина бездiтна, i я немiчний вiд старостi»?

9. Сказали йому: «Так сказав Господь твiй: «Це легко для Мене, бо Я перед цим уже створив тебе, хоч ти й був нiчим».

10. Вiн вiдповiв: «Господи, дай менi знамення!» Сказав [Господь]: «Знаменням тобi буде те, що три ночi не розмовлятимеш ти iз людьми, хоча й не будеш нiмим!»

11. Вийшов Закарiя зi святилища й вiдкрився їм: «Воiстину, прославляйте [Аллаха] вранцi й увечерi!»

12. О Ях’я! Мiцно тримайся Писання! I дарували Ми йому мудрiсть iще в дитинствi,

13. жертовнiсть вiд Нас i чистоту. I був вiн богобоязливим

14. i добрим до своїх батькiв, i не був вiн гордим чи неслухняним.

15. Мир йому в день народження, в день смертi та в день воскресiння до життя!

16. I згадай у Писаннi Мар’ям, коли вона вiддалилася вiд своїх рiдних у мiсце схiдне,

17. i сховалася вiд них за завiсою. I Ми послали до неї Нашого Духа, який уподiбнився статному чоловiку.

18. Вона сказала: «Воiстину, шукаю в Милостивого захисту вiд тебе, хiба що ти богобоязливий!»

19. Вiн вiдповiв: «Воiстину, я тiльки посланець Господа твого й маю дарувати тобi пречистого хлопчика!»

20. Вона сказала: «Як може бути в мене хлопчик, коли жоден чоловiк не торкався мене й не була я блудницею?»

21. Вiн сказав: «Так станеться, бо сказав те Господь твiй. Це легко для Нього!» I Ми зробимо його знаменням для людей та милiстю вiд Нас. Цю справу вже вирiшено!

22. Тож вона завагiтнiла й вiддалилася в мiсце далеке.

23. Пiдiйшла з пологовими муками до стовбура пальми й сказала: «Як би я хотiла вмерти ранiше й бути назавжди забутою!»

24. I вигукнув iзпiд неї [Iса]: «Не журись, Господь створив бiля тебе струмок!

25. Нахили до себе стовбур пальми й струсони — на тебе посипляться свiжi фiнiки!

26. Їж, пий та заспокойся! А якщо побачиш якогось чоловiка, то скажи: «Я дала Милостивому обiтницю постити й не стану розмовляти сьогоднi нi з ким iз людей!»

27. Вона прийшла до своїх рiдних, несучи його. Сказали тi: «О Мар’ям! Ти зробила жахливу рiч!

28. О сестро Гаруна! Батько твiй не був поганою людиною, i мати твоя не була розпусницею!»

29. Та вона вказала на [Iсу]. Вони запитали: «Як ми можемо говорити з ним, коли вiн — немовля?»

30. Вiн сказав: «Воiстину, я — раб Аллаха. Вiн дарував менi Писання й зробив мене пророком.

31. Вiн зробив мене благословенним [усюди], де б я не був, зобов’язав мене молитися й давати закят, доки я буду жити,

32. бути шанобливим до матерi моєї й не зробив мене зверхнiм, нещасним.

33. Мир менi в день мого народження, в день моєї смертi та в день, коли я воскресну до життя!»

34. Такий Iса, син Мар’ям. Це — правдиве слово про нього — про кого вони так сперечаються.

35. Не годиться Аллаху народжувати, Преславний Вiн! Коли вирiшує Вiн щось, то тiльки говорить: «Будь!» — i воно є.

36. I, воiстину, Аллах — мiй Господь i ваш Господь. Тож поклоняйтеся Йому, це — прямий шлях!

37. Сперечаються мiж собою рiзнi групи. Горе невiруючим вiд того, в чому вони пересвiдчаться у Великий День!

38. Як же ясно вони будуть чути й бачити того Дня, коли постануть перед Нами! Але ж сьогоднi нечестивцi справдi блукають у явнiй оманi!

39. Тож попередь їх про День Втрат, бо рiшення про них уже прийнято, але вони не зважають на це та не вiрують.

40. Воiстину, Ми успадкуємо землю й тих, хто на нiй, i вони повернуться до Нас!

41. I згадай у Писаннi Iбрагiма. Воiстину, вiн був праведником, пророком.

42. Коли вiн сказав своєму батьковi: «Батьку мiй! Чому ти поклоняєшся тому, що не чує й не бачить i не порятує тебе нi вiд чого?

43. Батьку мiй! До мене прийшло знання, яке не було вiдкрито тобi. Iди за мною, я поведу тебе прямим шляхом!

44. Батьку мiй! Не поклоняйся шайтану, бо шайтан не послухався Милостивого!

45. Батьку мiй! Воiстину, я боюся, що впаде на тебе кара вiд Милостивого й ти станеш приятелем шайтана!»

46. Той вiдповiв: «Невже ти вiдступишся вiд моїх богiв, Iбрагiме? Якщо ти не вгамуєшся, то я справдi поб’ю тебе камiнням! Залиш мене надовго!»

47. Сказав [Iбрагiм]: «Мир тобi! Я проситиму прощення для тебе в Господа, воiстину, Вiн — поблажливий до мене!

48. Але я зрiкаюся вас i тих, до кого ви молитесь замiсть Аллаха. I я звертаюсь до Господа мого. Можливо, Вiн не вiдмовить менi в цьому, i я не буду нещасним».

49. Коли полишив вiн їх i тих, кому вони поклонялися замiсть Аллаха, Ми дарували йому Iсхака та Якуба й зробили їх пророками.

50. Надiлили Ми їх милiстю Нашою й лишили про них високе, правдиве слово!

51. Згадай у Писаннi Мусу — вiн був щирим, був посланцем i пророком.

52. Покликали Ми його з правого боку гори, наблизивши до Себе, й розмовляли з ним потаємно.

53. I дарували Ми йому з Нашої милостi брата його Гаруна, пророка.

54. I згадай у Писаннi Iсмаїла — воiстину, вiн був правдивим в обiцянках, був посланцем i пророком.

55. I наказав вiн своїм людям молитися й давати закят; i його Господь був задоволений ним.

56. I згадай у Писаннi Iдриса — воiстину, вiн був праведником, пророком!

57. Ми пiднесли його на високе мiсце.

58. Це — тi, кого надiлив Аллах благами, вони — пророки, нащадки Адама й тих, кого порятували Ми разом iз Нухом; нащадки Iбрагiма та Iсраїла, однi з тих, кого Ми повели прямим шляхом i обрали. Коли читали їм знамення Милостивого, вони низько вклонялися й плакали.

59. Змiнили їх нащадки, якi перестали молитися й пiшли за своїми низькими бажаннями. Вони прийдуть до загибелi!

60. Окрiм тих, якi покаялися, увiрували й робили добро — вони ввiйдуть до раю й не будуть там нiчим ображенi!

61. В сади Едену, якi Милостивий пообiцяв Своїм рабам. Воiстину, обiцянка Його буде виконана!

62. Не почують вони там марних розмов, а лише слова: «Мир!»; їм — надiл їхнiй уранцi та ввечерi!

63. Таким є рай. Успадкують його тi з Наших рабiв, якi богобоязливi.

64. [Сказали ангели]: «Ми сходимо тiльки за наказом Господа твого, належить Йому те, що попереду нас, i те, що позаду нас. I Господь твiй не забуває нiчого!»

65. Господь небес, землi й того, що помiж ними! Поклоняйся Йому та будь твердим у цьому! Чи знаєш ти рiвного Йому?

66. I запитує людина: «Коли я помру, невже повернуть мене до життя?»

67. Хiба людина не пам’ятає, як колись Ми створили її, хоч вона була ранiше нiчим?

68. I клянуся Господом твоїм, Ми зберемо i їх, i шайтанiв, поставивши потiм навколо геєни на колiна.

69. Потiм зберемо з кожної групи тих, хто найвпертiше не слухався Милостивого.

70. Нам краще знати, хто з них заслуговує мiсця у вогнi!

71. I, воiстину, нема серед вас таких, хто не пройде над геєною! Це вирiшено Господом твоїм остаточно.[224]

72. Потiм Ми врятуємо тих, якi богобоязливi, а несправедливих залишимо там на колiнах.

73. I коли читають їм Нашi знамення, невiруючi говорять тим, якi увiрували: «Яка з двох груп вища й краща за мiсцем?»

74. О, скiльки ж поколiнь до них Ми знищили! А вони переважали їх i багатством, i зовнiшнiм виглядом.

75. Скажи: «Тим, хто заблукав, хай подовжить Милостивий життя, доки не побачать вони обiцяне їм — чи покарання, чи прихiд Часу. Тодi вони знатимуть, чиє мiсце гiрше та чиє вiйсько слабше».

76. I змiцнює Аллах на прямому шляху тих, хто пристав на нього; незникненнi добрi вчинки кращi перед Господом твоїм за винагородою i вiдплатою!

77. Чи бачив ти того, хто не увiрував у Нашi знамення й сказав: «Я неодмiнно стану надiленим багатством i дiтьми»?

78. Чи знає вiн потаємне, чи, може, уклав завiт iз Милостивим?

79. Та ж нi! Ми запишемо сказане ним i збiльшимо йому покарання.

80. I дiйде до Нас сказане ним, i вiн постане перед Нами одинаком.

81. Вони поклоняються, крiм Аллаха, iншим богам, щоб отримати вiд них могутнiсть.

82. Але ж нi! Вони вiдкинуть їхнє поклонiння й стануть їм ворогами!

83. Хiба ти не знаєш, що Ми вiдiслали до невiруючих шайтанiв, щоб вони пiдбурювали їх?

84. Тож не поспiшай з ними! Ми рахуємо число [вчинкiв] їхнiх.

85. Одного дня Ми покличемо богобоязливих до Милостивого почесним почтом,

86. а грiшникiв поженемо в геєну — спраглими!

87. Нiхто не отримає заступництва, крiм тих, хто має завiт iз Аллахом.

88. I ще кажуть: «Милостивий узяв сина».

89. Справдi, ви стверджуєте жахливу рiч!

90. Вiд цього здатнi розколотися небо, розсипатися земля й зруйнуватися гори!

91. Вiд того, що вони приписали Милостивому сина!

92. Не годиться Милостивому мати сина!

93. Воiстину, кожен iз тих, хто на небесах i на землi, постане перед Аллахом лише як раб.

94. Вiн знає їхнє число й перелiчив їх.

95. I кожен iз них постане перед Ним у День Воскресiння одинаком.

96. Воiстину, тих, якi увiрували й робили добрi справи, Милостивий надiлив любов’ю.

97. I полегшили Ми [Коран] твоєю мовою, щоб ти сповiстив його богобоязливим та застерiг ним людей, якi сперечаються!

98. А скiльки поколiнь перед ними Ми знищили! Чи ти знайдеш хоч одного з них, чи почуєш їхнiй шепiт?

[224] У цьому аятi мiститься вказiвка на ас-Сiрат — мiст над геєною, по якому пройде кожен.

СУРА 20. ТАГА

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Та. Га.

2. Ми зiслали тобi Коран не для того, щоб завдати тобi страждань,

3. а тiльки як згадку для тих, хто боїться.

4. Зiслав його Той, Хто створив землю й високi небеса.

5. Милостивий утвердився на тронi,

6. Йому належить те, що на небесах i на землi й те, що мiж ними, а також те, що пiд землею.

7. Чи промовлятимеш уголос, [чи нi] — воiстину, Вiн знає таємне й найбiльш приховане!

8. Аллах! Немає бога, крiм Нього, Йому належать найпрекраснiшi iмена!

9. Чи дiйшла до тебе розповiдь про Мусу?

10. Коли Вiн побачив вогонь i сказав своїм людям: «Зачекайте, я помiтив вогонь! Можливо, я принесу вам вiд нього головню чи знайду за вогнем правильний шлях!»

11. I коли вiн пiдiйшов туди, то покликали його: «О Мусо!

12. Воiстину, Я — Господь твiй! Знiми взуття своє, воiстину, ти опинився у священнiй долинi Тува!

13. I Я обрав тебе. Слухай те, що вiдкривається тобi!

14. Воiстину, Я — Бог i немає бога, крiм Мене! Тож поклоняйся Менi й звершуй молитву, щоб пам’ятати про Мене!

15. Воiстину, Час настане! Але Я приховаю строк приходу його, щоб вiдплатити кожнiй душi за те, в чому вона поспiшала!

16. Нехай не вiдвертає тебе вiд Часу той, хто не увiрував у нього та йшов за своїми пристрастями. Iнакше ти загинеш!

17. А що це в твоїй правiй руцi, Мусо?»

18. Той вiдповiв: «Це — моя палиця. Я спираюся на неї, збиваю листя для своїх овець i для iншого вона годиться».

19. Аллах сказав: «Кинь її, Мусо!»

20. Вiн кинув її i палиця обернулася на змiю та швидко поповзла!

21. Аллах сказав: «Вiзьми її та не бiйся! Вона стане тим, чим була.

22. Поклади свою руку за пазуху й знайдеш її чистою, без жодних плям. Ось тобi ще одне знамення,

23. щоб Ми показали тобi Нашi великi знамення!

24. Iди до Фiрауна, бо, воiстину, вiн несправедливий!»

25. Муса сказав: «Господи! Розкрий серце моє

26. i полегши справу мою!

27. I розв’яжи вузол на вустах моїх,

28. щоб розумiли вони слова мої.

29. I дай менi помiчника з родини моєї,

30. Гаруна, брата мого,

31. i додай менi сил через нього

32. та зроби спiльником у справi моїй –

33. щоб ми славили тебе часто,

34. й згадували тебе часто!

35. Ти ж бачиш нас!»

36. Аллах сказав: «Уже дано тобi те, що ти просиш, Мусо!

37. Справдi, Ми й перед тим були ласкавi до тебе,

38. коли Ми вiдкрили твоїй матерi те, що вiдкрили:

39. «Поклади його в скриню та пусти рiчкою. Рiчка винесе його на берег, де його пiдбере Мiй ворог i його ворог». Я простер на тебе Свою любов, щоб ти рiс на Моїх очах!

40. Приходить сестра твоя й говорить: «Може, вказати вам на того, хто про нього пiклуватиметься?» Так Ми повернули тебе твоїй матерi, щоб були радiснi очi її, i щоб вона не журилася. Потiм ти вбив одну людину, та Ми врятували тебе вiд смутку й випробовували тебе. Ти пробув довгi роки серед жителiв Мад’яну, а тепер прийшов вказаний час, о Мусо!

41. I Я вибрав тебе для Себе!

42. Рушайте ж, ти i брат твiй, iз Моїми знаменнями, та не забувайте згадувати Мене!

43. Iдiть до Фiрауна, бо, воiстину, вiн несправедливий!

44. Говорiть iз ним лагiдно — можливо, вiн схаменеться або налякається!»

45. Вони вiдповiли: «Господи наш! Воiстину, Ми боїмося, що вiн одразу скарає нас чи вчинить несправедливо iз нами!»

46. Аллах вiдповiв: «Не бiйтеся! Я з вами, чую та бачу!

47. Iдiть до нього та скажiть: «Ми — посланцi Господа твого! Вiдпусти разом iз нами iнших синiв Iсраїла й не знущайся з них. Ми прийшли до тебе зi знаменням вiд Господа нашого! Мир тому, хто йде прямим шляхом!

48. Воiстину, вiдкрито нам, що скарають того, хто заперечував i вiдвертався!»

49. Фiраун спитав: «Хто ваш Господь, Мусо?»

50. Той вiдповiв: «Господь наш — Той, Хто дав кожнiй речi природу її, а потiм повiв прямим шляхом!»

51. Фiраун сказав «А що з давнiми народами?»

52. Муса вiдповiв: «Знання про це — тiльки в мого Господа, в Писаннi. Не помиляється Господь мiй нiчого не забуває!»

53. Вiн — Той, Хто створив для вас землю ложем i зробив на нiй шляхи для вас. Вiн пролив iз неба воду! I Ми виростили завдяки їй пари рiзних рослин.

54. Споживайте самi й випасайте на них свою худобу! Воiстину, в цьому знамення для тих, хто має розум!

55. Ми створили вас iз землi й у землю вас повернемо. А потiм iще раз виведемо вас звiдти!

56. Ми показали йому всi Нашi знамення, але вiн вiдкинув їх, не визнав

57. i сказав: «Невже ти прийшов, щоб вигнати нас iз землi нашої своїми чарами, Мусо?

58. Справдi, ми покажемо тобi таке саме чаклунство. Тож признач належне мiсце й час — щоб не порушили його нi ми, нi ти!»

59. Сказав Муса: «Визначеним часом для вас нехай буде День прикрас. А люди нехай зберуться зранку».

60. Фiраун пiшов, зiбрав усiх своїх чаклунiв i повернувся.

61. Муса сказав їм: «Горе вам! Не зводьте на Аллаха наклеп, а то Вiн вразить карою вас! Нещасний той, хто зводить наклеп!»

62. Тi почали сперечатися мiж собою, що робити, але говорили вони потаємно,

63. й сказали: «Цi двоє — чаклуни. За допомогою своїх чарiв вони прагнуть вигнати вас iз вашої землi та звести вас iз вашого найкращого шляху!

64. Тож приготуйте всi свої хитрощi й вийдiть єдиною лавою! Сьогоднi успiху досягне той, хто переможе!»

65. Вони запитали: «О Мусо! Чи будеш кидати [палицю] першим чи, може, будемо першi ми?»

66. Той вiдповiв: «Нi, нехай уже ви будете першi!» I через чари їхнi здалося йому, що мотузки й палицi їхнi почали рухатися.

67. I вiдчув Муса страх у душi своїй.

68. Ми сказали: «Не бiйся! Воiстину, ти подолаєш їх!

69. Кинь те, що в твоїй правiй руцi, i воно негайно проковтне те, що зробили вони, бо то тiльки хитрощi чаклуна! Не переможе чаклун, де б вiн не був!»[225]

70. I тодi впали чаклуни в земному поклонi й сказали: «Ми увiрували в Господа Муси й Гаруна!»

71. [Фiраун] сказав: «Невже ви повiрили йому без мого дозволу?! Воiстину, вiн — ваш наставник, той, хто навчив вас чар! Я накажу вiдрубати вам руки й ноги навхрест i розiпнути вас на пальмових стовбурах! Тодi ви дiзнаєтесь, чия кара сильнiша й довговiчнiша!»

72. Вони вiдповiли: «Ми не вiддамо тобi переваги перед тим, що прийшло до нас iз ясних доказiв, i перед Творцем нашим. Кажи свiй вирок! Але ж вiн чинний тiльки в цьому життi!

73. Воiстину, Ми увiрували в Господа нашого, щоб простив Вiн грiхи нашi й чаклунство, до якого ти силував нас. А Аллах — Кращий та Вiчний!»

74. Хто постане перед Господом своїм грiшником, той опиниться в геєнi, де вiн не помре й не буде жити.

75. А тi, якi постануть перед Ним вiруючими, якi робили добрi вчинки – тi опиняться на найвищих ступенях –

76. у садах Едену, де течуть рiки. I будуть вони там вiчно! Це — винагорода для тих, хто очистився.

77. Справдi, Ми вiдкрили Мусi: «Вийди вночi разом iз Моїми рабами й проклади для них суху дорогу в морi! Не бiйся, що тебе наздоженуть, i не лякайся!»

78. Фiраун вирушив їм навздогiн разом зi своїм вiйськом, але море накрило його.

79. Так Фiраун ввiв свiй народ в оману й не повiв правильним шляхом.

80. О сини Iсраїла! Ми врятували вас вiд ворога! Та Ми ще ранiше обiцяли вам це на правому схилi гори. Також Ми дарували вам манну й перепелiв.

81. Їжте блага, якими Ми надiлили вас, але не порушуйте дозволеного, iнакше впаде на вас Мiй гнiв. Той, на кого впав гнiв Мiй, гине!

82. Воiстину, Я прощаю тим, якi покаялися, увiрували, робили добро та йшли далi прямим шляхом!

83. Чому ти так швидко залишив свiй народ, о Мусо?

84. Той вiдповiв: «Вони йдуть слiдом за мною! Я ж поспiшав до Тебе, Господи, щоб Ти був задоволений мною!»

85. Аллах сказав: «Ми випробовували народ твiй пiсля того, як ти пiшов! їх збив iз прямого шляху самарянин!»

86. Тож Муса повернувся до народу свого розгнiваним i засмученим. Вiн вигукнув: «О народе мiй! Хiба Господь ваш не дав вам прекрасної обiцянки? Чи надто тривалим видався вам цей строк, чи, може, ви хочете, щоб упав на вас гнiв Господа вашого, i тому ви порушили те, що обiцяли менi?»

87. Вони вiдповiли: «Ми не порушували обiцянки, даної тобi. Але ж ми несли важкий тягар — прикраси того народу. Ми жбурнули їх [у вогонь] – так само зробив i самарянин».

88. Вiн виплавив їм подобу тiльця, яка ще й ревла та сказав: «Оце — ваш Господь i Господь Муси, але вiн забув Його».[226]

89. Невже вони не бачили, що вiн не говорить iз ними й не може нi завдати їм шкоди, нi принести користi?

90. Справдi, Гарун уже говорив їм: «Народе мiй! Вас лише спокушають цим! Воiстину, ваш Господь — це Милостивий! Iдiть за мною та слухайтесь наказiв моїх!»

91. Вони вiдповiли: «Ми не перестанемо поклонятися йому, поки не повернеться до нас Муса».

92. А той сказав: «О Гаруне! Що завадило тобi, коли ти побачив оману їхню,

93. йти за мною? Чому ти не послухався мого наказу?»

94. Той вiдповiв: «О сину моєї матерi! Не тримай мене за бороду й за голову! Я боявся, що ти скажеш: «Ти посiяв розбрат мiж синами Iсраїла та не послухався слова мого!»

95. Муса сказав: «О самарянине! А ти чого хотiв?»

96. Той вiдповiв: «Я бачив те, чого не бачили вони. Я взяв жменю пiску зi слiдiв посланця й кинув її [у вогонь], бо саме так я захотiв зробити!»

97. Муса вигукнув: «Вийди геть! Воiстину, в нинiшньому життi ти будеш говорити: «Не торкайтеся мене!» I чекає тебе обiцяне й не омине тебе воно! Поглянь на свого бога, якому ти поклонявся: ми неодмiнно спалимо його, а потiм розвiємо попiл над морем!

98. Ваш Бог — тiльки Аллах, окрiм Якого немає бога, i Вiн осягає знанням кожну рiч!»

99. Так Ми розповiдаємо тобi звiстки про те, що вже минуло. I Ми дали тобi вiд Себе нагадування!

100. I хто вiдвернеться вiд цього, той понесе в День Воскресiння важкий тягар.

101. I буде вiн iз ним вiчно. Який же лихий цей тягар!

102. Того Дня засурмлять у рiг, i буде зiбрано грiшникiв, i будуть вони синьоокi.

103. Вони розмовлятимуть одне з одним пошепки: «Воiстину, ви пробули там лише днiв iз десять!»

104. Ми краще знаємо про те, що вони кажуть — навiть коли говорить найкращий iз них: «Ви пробули там тiльки день!»

105. Тебе запитують про гори. Скажи: «Мiй Господь розвiє їх на порох

106. i перетворить на рiвну пустелю.

107. I ти не побачиш там нi урвища, нi пагорба!»

108. Того Дня вони пiдуть за глашатаєм i не зможуть ухилитися вiд нього. Голоси будуть смиреннi перед Милостивим, i ти не почуєш нiчого, крiм шепоту.

109. Того Дня не допоможе нiчиє заступництво — крiм тих, кому дозволив це Милостивий i чиїм словом Вiн задоволений.

110. Вiн знає їхнє минуле й майбутнє, а вони не здатнi осягнути Його знанням.

111. І будуть вони принижені перед Живим, Сущим. І розчарується той, хто ніс тягар своєї несправедливості!

112. А хто робив добро й був віруючим, той нехай не боїться ні несправедливості, ні образи!

113. Так Ми зіслали Коран арабською мовою та роз’яснили в ньому погрози. Можливо, вони боятимуться, або ж він буде їм нагадуванням!

114. Всевишній Аллах, Істинний володар! Тож не поспішай із Кораном, поки не буде завершено одкровення тобі. Скажи: «Господи, додай мені знання!»

115. Раніше Ми взяли завіт із Адамом, але він забув його. І Ми не знайшли в ньому рішучості!

116. І коли Ми сказали ангелам: «Вклоніться низко Адаму!», то вклонилися всі, крім Ібліса, який відмовився.

117. Тоді Ми сказали: «О Адаме! Воістину, це — ворог тобі й дружині твоїйй! Стережися, щоб не вигнав тебе з раю, а то будеш ти нещасним.

118. Тут ти не голодуватимеш, не ходитимеш роздягненим,

119. не страждатимеш вiд спраги й вiд спеки!»

120. Але почав нашiптувати йому шайтан, говорячи: «О Адаме! Чи не показати тобi дерево вiчностi й неминущої влади?»

121. Вони скуштували з нього та й побачили наготу свою. I почали прикриватися листям iз дерев райських. Не послухався Адам Господа свого й заблукав.

122. Але потiм Господь обрав його, прийняв каяття й наставив на прямий шлях.

123. Аллах сказав: «Вийдiть iз раю обоє! Нащадки вашi будуть ворогами одне одному! Та якщо Я дарую вам Свiй прямий шлях, то той, хто буде йти цим прямим шляхом, не заблукає та не буде нещасливим.

124. А той, хто вiдвернеться вiд Мого нагадування, той матиме важке життя, а в День Воскресiння Ми пiднiмемо його слiпим!»

125. Вiн скаже: «Господи! Чому ти воскресив Мене слiпим? Я ж був зрячим!»

126. Аллах скаже: «Так само, як Ми показували тобi Нашi знамення, а ти забув їх, i ти будеш забутий сьогоднi!»

127. Отак Ми винагороджуємо тих, хто був порушником та не увiрував у знамення Господа свого. А покарання в наступному життi — сильнiше й довговiчнiше!

128. Чи не привело їх на прямий шлях те, що Ми знищили стiльки поколiнь перед ними! Вони ходять по руїнах домiвок їхнiх — у цьому знамення для обдарованих розумом!

129. Якби не попереднє слово Господа твого та не встановлений строк, [покарання] було б негайним!

130. Май терпiння до того, що вони кажуть, i прославляй Господа свого перед сходом i заходом сонця; прославляй у нiчнi часи та вдень — можливо, ти будеш задоволений!

131. Не заглядайся на те, чим Ми надiлили деяких людей, щоб випробувати їх. Це — блиск земного життя, а винагорода Господа твого краща й довговiчнiша!

132. Накажи своїй родинi звершувати молитву й будь у нiй терпеливим. Ми не просимо в тебе надiлу, а Ми самi надiляємо тебе. А порятунок — для богобоязливих !

133. Запитують [невiруючi]: «Чому вiн не прийде до нас iз якимось знаменням вiд Господа його?» Та чи не з’явився їм ясний доказ –у давнiх сувоях?

134. Якби Ми знищили їх покаранням ранiше за [Мухаммада], то вони б сказали: «Господи наш! Чому Ти не вiдiслав до нас посланця? Ми пiшли б за його знаменнями ще перед тим, як стали приниженими й зганьбленими!»

135. Скажи: «Всi чекають [Часу]! Чекайте й ви! Тодi ви дiзнаєтеся, хто йде прямим шляхом!»

[225] Муса (мир йому) кинув палицю, яка перетворилася на змiю та проковтнула «мотузки й палицi» чаклунiв.

[226] Як пояснюють тлумачi, «подоба тiльця» ревла за рахунок спецiальних отворiв, у якi заходив вiтер.

СУРА 21. АЛЬ-АНБІЯ

(ПРОРОКИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Наблизився до людей час вiдплати, а вони в невiгластвi своєму вiдвертаються.

2. Яке б нове нагадування Аллаха до них не приходило, вони слухають його, бавлячись,

3. iз неуважним серцем. Нечестивцi таємно шепотiли: «Невже вiн не така сама людина як i ми? Невже ви пiдете за чарами, якi самi бачите?»[227]

4. Скажи: «Мiй Господь знає те, що говорять i на небесах, i на землi. А Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!»

5. Але вони говорять: «Якiсь уривчастi видiння! Та вiн вигадав це! Вiн — поет! Нехай прийде до нас зi знаменням, яке було в перших посланцiв!»

6. Жодне селище, яке Ми знищили, не увiрувало. Невже й вони не увiрують?

7. I ранiше за тебе Ми вiдсилали чоловiкiв, яким давали одкровення. Запитайте про це в людей Нагадування, якщо ви не знаєте![228]

8. Ми не створили їх плоттю, якiй не потрiбна їжа, i вони не були безсмертними!

9. А потiм Ми виконали обiцянку: врятували їх разом iз тими, кого побажали, й знищили порушникiв!

10. Ми зiслали вам Писання, а в ньому — згадка про вас! Невже ви не розумiєте?

11. Скiльки Ми знищили селищ, жителi яких були несправедливими! Пiсля них Ми створили iншi народи.

12. Коли вони вiдчули Нашу мiць, то почали тiкати звiдти.

13. Не тiкайте! Повернiться туди, де ви розкошували, де житла вашi! Можливо, вас запитають![229]

14. Вони говорили: «Горе нам! Воiстину, ми були несправедливими!»

15. Вони голосили так, доки Ми не перетворили їх на зiв’ялу ниву.

16. Ми не створювали небес, землi й того, що мiж ними, бавлячись.

17. Коли б Ми прагнули забави, то зробили б її з того, що маємо — якби взагалi це робили!

18. Та ж нi! Ми вражаємо iстиною брехню й вона трощить її. I та зникає! Горе вам за те, що ви вигадуєте!

19. Йому належать усi, хто на небесах i на землi! А тi, хто поряд iз Ним, не гордують поклонiнням Йому й не втомлюються!

20. Вони невтомно прославляють Його вночi та вдень!

21. Невже вони роблять собi богiв iз землi, якi були б здатнi воскрешати?[230]

22. Якби були iншi боги, крiм Аллаха, то [небеса i земля] зруйнувалися б. Аллах, Господь трону, пречистий вiд того, що Йому приписують!

23. Його не запитають про те, що Вiн робить, — запитають їх![231]

24. Невже крiм Нього вони беруть собi iнших богiв? Скажiть: «Наведiть свiй доказ! Ось нагадування для тих, хто зi мною, i нагадування для тих, хто був ранiше за мене!» Але бiльшiсть iз них не знає iстини. Вони вiдвертаються![232]

25. Ми не вiдсилали ранiше за тебе жодного посланця, не вiдкривши йому: «Немає бога, крiм Мене! Тож поклоняйтеся Менi!»

26. Вони говорять: «Милостивий узяв Собi дитину!» Преславний Вiн! Але ж вони тiльки шанованi раби.[233]

27. Не випереджають Його словом й дiють згiдно з Його наказом!

28. Вiн знає те, що було до них i те, що буде пiсля них. Заступаються вони лише за тих, ким Вiн задоволений, а самi трiпочуть вiд страху перед Ним!

29. А хто з них скаже: «Я — бог замiсть Нього», тому вiдплатою буде геєна. Так Ми винагороджуємо нечестивцiв!

30. Невже не бачать невiруючi, що небеса й земля були єдиним цiлим, а Ми роз’єднали їх, i що Ми створили все живе з води? Невже вони не увiрують?

31. I Ми поставили на землi непохитнi гори, щоб вона не коливалася пiд ними, й проклали широкi шляхи, щоб вони мали змогу йти правильним шляхом.

32. I Ми зробили небо захищеним дахом, але вони вiдвертаються вiд його знамень.

33. Вiн — Той, Хто створив нiч, день, сонце й мiсяць. Усi вони плинуть небосхилом.

34. Нiкому з людей, що жили перед тобою, Ми не дарували безсмертя. Тож невже, якщо ти помреш, вони житимуть вiчно?

35. Кожна душа зазнає смертi. Ми випробовуємо вас злом i добром як спокусою, i до Нас ви повернетесь!

36. Коли тi, якi не вiрують, бачать тебе, то тiльки насмiхаються: «Чи це не той, хто глузував iз ваших богiв?» Не вiрують вони в нагадування Милостивого!

37. Людина створена нетерплячою. Я покажу вам Свої знамення, тож не квапте Мене!

38. Вони запитують: «Коли ж станеться обiцяне, якщо ви правдивi?»

39. Якби невiруючi тiльки знали про той час, коли вони не зможуть вiдвернути вогонь нi вiд свого обличчя, нi вiд своєї спини! I нiхто не допоможе їм!

40. Це станеться несподiвано й приголомшить їх. Вони не зможуть цього вiдвернути й не матимуть вiдстрочки!

41. Справдi, вже глузували й з тих посланцiв, якi жили ранiше за тебе. Тож насмiшникiв вразило те, з чого вони глузували!

42. Запитай: «Хто захистить вас вiд Милостивого вночi та вдень?» Але вони вiдвертаються вiд нагадування Господа свого!

43. Або у них є, крiм Нас, iншi боги, якi їх захистять? Вони не здатнi допомогти самим собi й нiхто не захистить їх вiд Нас!

44. Ми дозволили їм та їхнiм батькам насолоджуватися благами, доки триває їхнє життя. Невже вони не бачать, що Ми зменшуємо землю з країв? Невже вони переможуть?[234]

45. Скажи: «Я застерiгаю вас одкровенням!» Але глухi не чують заклику, навiть якщо їх застерiгають.

46. А якщо їх торкнеться частина кари Господа твого, то вони неодмiнно скажуть: «Горе нам! Ми були несправедливi!»

47. У День Воскресiння Ми встановимо справедливу вагу й нi з ким не вчинять несправедливо. Коли щось матиме навiть вагу гiрчичного зерна, Ми все одно принесемо Його! Достатньо тiєї лiчби, що в Нас!

48. Ми дарували Мусi й Гаруну розрiзнення, свiтло й нагадування для богобоязливих,

49. якi потай бояться свого Господа й мають страх перед Часом.

50. Це — благословенне нагадування, зiслане Нами. Невже ви будете його заперечувати?

51. Ще ранiше Ми дарували Iбрагiму дороговказ i Ми знали, ким є [Iбрагiм].

52. Ось вiн сказав своєму батьку та iншим людям: «Що це за образи, яким ви настiльки вiдданi?»

53. Тi вiдповiли: «Ми бачили, що нашi батьки поклонялися їм!»

54. Вiн сказав: «Ви та вашi батьки перебуваєте в справжнiй оманi!»

55. Тi сказали: «Ти прийшов до нас з iстиною чи просто бавишся?»

56. Вiн сказав: «Нi! Ваш Господь — Господь небес i землi, Який створив їх. I я — один iз тих, хто свiдчить про це!

57. Клянуся Аллахом! Я неодмiнно замислю хитрощi проти ваших iдолiв, коли ви вiдвернетесь i пiдете!»

58. Вiн розтрощив усiх iдолiв, окрiм найбiльшого з них, — щоб вони могли звернутися до нього.

59. Вони запитали: «Хто зробив це з нашими богами? Воiстину, вiн — нечестивець!»

60. Iншi сказали: «Ми чули, як один юнак згадував їх. Його звуть Iбрагiм!»

61. Тi сказали: «Приведiть його перед людськi очi, нехай вони засвiдчать!»

62. Вони запитали: «Це ти зробив таке з нашими богами, Iбрагiме?»

63. Вiн вiдповiв: «Нi, це зробив найбiльший iз них. Запитайте їх, якщо вони здатнi розмовляти!»

64. Однi з них звернулися до iнших i сказали: «Воiстину, ви самi — нечестивцi!»

65. Але потiм вони знову взялися за своє: «Ти знаєш, що вони не здатнi розмовляти!»

66. [Iбрагiм] сказав: «Невже ви поклоняєтеся замiсть Аллаха тому, хто не може нi принести вам користi, нi завдати шкоди?»

67. Гидота — i ви, i те, чому ви поклоняєтеся замiсть Аллаха! Невже ви не розумiєте?*

68. Тi сказали: «Спалiть його й допоможiть вашим богам, якщо ви спроможнi дiяти!»

69. Ми сказали: «О вогонь! Будь для Iбрагiма прохолодою i безпекою!»

70. Вони прагнули заподiяти шкоду, але Ми зробили так, щоб вони втратили бiльше за всiх.

71. Ми врятували його та Лута й привели на землю, яку благословили для свiтiв!

72. I Ми дарували йому Iсхака, а ще Якуба. Ми зробили їх усiх праведниками!

73. I зробили їх провiдниками, якi з Нашого дозволу вказують прямий шлях. I Ми вiдкрили їм, як робити добро, звершувати молитву й давати закят. I вони поклонялися Нам!

74. А Луту Ми дарували мудрiсть i знання й врятували його вiд жителiв селища, якi робили мерзеннi вчинки. Воiстину, вони були лихими й розпусними людьми!

75. Ми ввели його у Свою милiсть. Воiстину, вiн був одним iз праведникiв!

76. А Нух закликав Нас iще ранiше; Ми вiдповiли йому й врятували його з родиною вiд великого смутку.

77. Ми захистили його вiд людей, якi вважали брехнею Нашi знамення. Цi люди були лихими, тож Ми їх усiх утопили!

78. Давуд i Сулайман вирiшували справу про ниву, яку вночi витоптали чужi вiвцi. Ми були свiдками їхнього суду!

79. I Ми дали Сулайману правильне рiшення, а обом їм дарували мудрiсть та знання. I Ми пiдкорили гори й птахiв для того, щоб вони славили Нас разом iз Давудом. Так, Ми зробили це![235]

80. Ми навчили його мистецтва виготовлення вiйськових обладункiв, щоб ви мали захист вiд взаємної шкоди. Але хiба ж ви вдячнi?

81. Ми пiдкорили Сулайману могутнiй вiтер, який за його наказом дув на благословенну Нами землю. Адже Ми знаємо про кожну рiч!

82. Були серед шайтанiв такi, якi пiрнали для нього у воду й виконували iншу роботу. А Ми стерегли їх!

83. Ось Аюб закликав до Господа свого: «Воiстину, Мене торкнулося лихо, а Ти — Наймилостивiший iз милостивих!»

84. Ми вiдповiли йому, вiдвернули те лихо й дарували йому родину його i ще стiльки ж — як милiсть вiд Нас та нагадування для тих, хто поклоняється!

85. Iсмаїл, Iдрис, Зуль-Кiфл — усi вони були з терплячих!

86. I Ми ввели їх до Нашої милостi. Воiстину, вони були праведниками!

87. Ось Зун-Нун пiшов розгнiваний i думав, що Ми не здолаємо його, але в темрявi вiн заголосив: «Немає бога, крiм Тебе! Преславний Ти! Воiстину, я був несправедливим!» [236]

88. Ми вiдповiли йому та врятували вiд розпачу. Так Ми рятуємо вiруючих!

89. Ось Закарiя закликав до Господа свого: «Господи! Не залишай мене самотнiм, адже Ти — найкращiй зi спадкоємцiв!»

90. Ми вiдповiли йому й дарували Ях’ю, зробивши його дружину спроможною на це. Вони поспiшали робити добро, кликали Нас iз надiєю та страхом. I вони були перед Нами смиренними!

91. Та, яка зберегла цноту лона свого, — Ми вдихнули в неї вiд нашого Духу, зробивши її саму та її сина знаменням для свiтiв!

92. Воiстину, ця ваша громада — громада єдина! А Я — Ваш Господь, тож поклоняйтесь Менi![237]

93. Хоч [люди] й роздiлилися мiж собою, усi вони повернуться до Нас!

94. Зусиль того, хто робив добрi вчинки й був вiруючим, не вiдкинуть. Це все Ми запишемо йому!

95. Не дозволено повернутися сюди мешканцям селищ, яких Ми винищили,

96. доки не вiдкриють шлях Яджуджу й Маджуджу, якi рушать униз iз кожного пагорбу!

97. Наблизиться час правдивої обiцянки, й погляди тих, якi не вiрують, застигнуть: «Горе нам! Ми були неуважними до цього! Так, ми були несправедливими!»

98. I ви, й те, чому ви поклонялися замiсть Аллаха, буде паливом для геєни, до якої ви увiйдете!

99. Якби вони справдi були богами, то не ввiйшли б туди. Але вони будуть там вiчно!

100. Вони будуть стогнати, але нiчого не почують!

101. А тi, кому Ми попередньо дарували найкраще, опиняться далеко вiд геєни!

102. Вони не почують найменшого звуку її, вiчно будуть серед того, що побажають!

103. Великий жах не засмутить їх, а ангели зустрiнуть їх так: «Ось День, який вам обiцяли!»

104. Того Дня Ми згорнемо небо так, як згортають сувої для письма. Ми повторимо творiння — так, як почали його вперше, що вже було обiцяно. Воiстину, Ми зробимо це!

105. Ми вже записали у Псалтирi, пiсля нагадування, що землю успадкують Нашi праведнi раби.[238]

106. Воiстину, це — послання для людей, якi поклоняються!

107. Ми вiдiслали тебе тiльки як милiсть для свiтiв.

108. Скажи: «Менi лише вiдкрито, що ваш Бог — Бог єдиний! Невже ви не станете покiрними [Йому]»?

109. А якщо вони вiдвернуться, то скажи так: «Я однаково проголошую це всiм вам. Я не знаю, близько чи далеко ще до обiцяного вам!

110. Це Вiн знає про слова, якi промовляють уголос, i знає про те, що ви приховуєте!

111. Я не знаю, можливо, це — спокуса для вас i насолода благами до певного часу».

112. Сказав [Мухаммад]: «Господи! Розсуди нас справедливо! У нашого Милостивого Господа треба шукати допомоги проти того, що про Нього вигадують!»

[227] Ат-Табарi коментує слова «нечестивцiв», якi «таємно шепотiли»: «Однi з них говорили iншим: «Невже ви приймете цi чари й повiрите в них, коли самi знаєте, що це — чари?» Вони мали на увазi Коран».

[228] Бiльшiсть тлумачiв вважає, що пiд «людьми Нагадування» (агль аз-зiкр) маються на увазi «люди Писання» — юдеї та християни. Iбн Касiр, наприклад, пише: «Запитайте у вчених рiзних громад, таких як юдеї, християни та iншi групи: «Посланцi, якi приходили до вас, були людьми чи ангелами?» Вони були людьми, й така повнота Божої милостi до Його творiння, адже Вiн вiдстає посланцiв, схожих на вас, якi можуть донести послання, а ви можете його взяти».

[229] «Вас запитають» — аль-Багаввi коментує: «Сказав iбн Аббас: «Про вбивство вашого пророка!» А Катада сказав: «Щось про ваше земне життя».

[230] Аль-Багаввi коментує: «Iдеться про iдолiв iз дерева й камiння, а вони походять iз землi».

[231] Iбн Касiр коментує: «Бог запитає Свої творiння про їхнi вчинки!»

[232] Iбн Касiр та аль-Багаввi вважають, що пiд «нагадуванням» (зiкр) тут мається на увазi Коран, а також писання попереднiх громад (Тора, Євангелiє), де проголошується єдинобожжя. Цей варiант перекладу пiдтверджується й текстом наступного аяту.

[233] Iдеться про ангелiв, яких багатобожники вважали за «дiтей Аллаха» або й взагалi богами.

[234] Аль-Багаввi та iншi тлумачi вважають, що йдеться про перемогу вiруючих та вiдкриття нових земель для iсламу.

[235] «I Ми дали Сулайману правильне рiшення» (досл.: «допомогли зрозумiти») — Аль-Багаввi та iншi тлумачi коментують це рiшення так: власник отари мав вiдновити знищенi посiви, а в цей час власник ниви мав право тримати отару кривдника й користуватися нею. Згодом вони повиннi були повернути власнiсть одне одному.

[236] Зун-Нун (досл. «той, що з рибою») — iдеться про Юнуса (Йону), який опинився в черевi великої риби.

[237] Вислiв «єдина громада» бiльшiсть тлумачiв розумiє як «єдина релiгiя». Наприклад, iбн Касiр iз посиланням на iбн Аббаса, Муджагiда, Саїда бiн Джубайра та Абд ар-Рахмана бiн Зайда бiн Аслама пише: «Ваша релiгiя — релiгiя єдина».

[238] Бiльшiсть тлумачiв розумiють пiд «нагадуванням» (зiкр) небесну «Захищену Скрижаль» (альлаух альмахфуз). Згiдно з iншими коментарями мається на увазi Таурат (Тора), поява якої передувала Псалтирю.

СУРА 22. АЛЬ-ХАДЖЖ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О люди! Бiйтеся Господа вашого! Воiстину, землетрус Часу — жахлива рiч!

2. Того Дня, коли ви побачите його, кожна годувальниця забуде про тих, кого годувала, а кожна вагiтна жiнка викине св iй плi д. Ти побачиш людей, наче п’яних, але насправдi вони не п’янi — це кара Господня буде важкою!

3. Є серед людей такий, хто сперечається про Аллаха без жодного знання, йдучи за кожним бунтiвним шайтаном,

4. якому приписано, що кожного, хто зробить його своїм покровителем, вiн зiб’є зi шляху й заведе у вогняну кару.

5. О люди! Якщо ви перебуваєте в сумнi вах щодо воскрес iння, то Ми створили вас спочатку з праху , потiм — iз крапл i сiменi, потiм — iз кров’яного згустку, а потiм — iз частинки плотi, яка має свiй образ або ще не має. Так Ми пояснюємо це вам! Ми вкладаємо в лона те, що хочемо , до визначеного строку. Потiм Ми виводимо вас зв iдти д iтьми, щоб ви могли досягнути зрi лостi. Деякi з вас помирають, а деякi доживають до жалюг iдних часiв, забуваючи все, що колись знали. Ти бачиш висохлу землю, але щойно Ми проливаємо на неї воду, вона починає рухатись, пiдiйматись та народжує рiзнi пари прекрасних рослин.

6. Це так, бо Аллах — Iстина. Вiн оживляє померлих, Вiн спроможний на кожну рiч,

7. адже прийде Час, у якому немає сумнiву, i Аллах воскресить тих, хто в могилах!

8. Є серед людей такий, хто сперечається про Аллаха без жодного знання, прямого шляху чи Писання, яке дарує свiтло.

9. Вiн гордо повертає шию, щоб збивати iнших зi шляху Аллаха. Ганьба чекає на нього в цьому свiтi, а в свiтi наступному Ми дамо йому скуштувати палючої кари!

10. Це — за те, що приготували руки твої! Аллах не вчиняє несправедливо зi Своїми рабами!

11. Є серед людей такі, хто поклоняється Аллаху, перебуваючи на краю. Якщо з нею станеться щось добре, вона заспокоюється. А якщо її спiткає випробування, вона повернеться назад. Втрачає вона i земне життя, i наступне! Це — явний збиток![239]

12. Замiсть Аллаха вона звертається до того, що не завдає їй шкоди й не приносить користi. Це — глибока омана!

13. Звертається до того, що швидше нашкодить, нiж принесе користь! Поганий такий володар, поганий такий друг!

14. Воiстину, тих, якi увiрували й робили добрi справи, Аллах введе до садiв, де течуть рiки. Воiстину, Аллах чинить, як побажає!

15. Хто вважає, що Аллах нiколи не допоможе [Пророку] — нi в земному, нi в наступному життi — той нехай прив’яже мотузку вгорi, а потiм перерiже й погляне, чи знищать його хитрощi те, що викликає в нього лють.[240]

16. Ми зiслали [Коран] як добре поясненi аяти; Аллах веде прямим шляхом, кого побажає!

17. Воiстину, тi, якi увiрували, тi, якi є юдеями, i сабеї, i християни, i зороастрiйцi — Аллах розсудить мiж ними всiма в День Воскресiння! Воiстину, Аллах — кожнiй речi Свiдок!

18. Невже ти не бачиш, що Аллаху поклоняється те, що на небесах i те, що на землi — сонце, мiсяць, зорi, гори, дерева, тварини й багато людей. А багато хто заслуговує кари! Кого Аллах принизить, того нiхто не пошанує! Воiстину, Аллах чинить, як побажає!

19. Двi групи сперечались про Господа свого. Тим, якi не вiрують, викроять одяг iз вогню, а на їхнi голови литимуть окрiп,[241]

20. вiд якого будуть плавитися їхнi черева й шкiра.

21. На них чекають залiзнi палицi.

22. Щоразу, коли вони бажатимуть вийти звiдти й позбутися розпачу, їх повертатимуть назад: «Скуштуйте палючої кари!»

23. Воiстину, тих, якi увiрували й робили добрi справи, Аллах уведе в сади, в яких течуть рiки. Вони будуть прикрашенi браслетами з золота й перлiв, а одягом їхнiм там буде шовк!

24. Їх навчили добрих слів та повели шляхом Хвалимого!

25. Воiстину, тим, якi не вiрують i збивають iнших зi шляху Аллаха й дороги до Забороненої Мечетi, яку Ми зробили для всiх людей — чи вони там живуть, чи кочують — а також тим, хто схиляється в нiй до несправедливостi, Ми дамо скуштувати болiсної кари!

26. Ось Ми вказали Iбрагiму на мiсце для Дому: «Нiчого не додавай Менi в поклонiннi та очищай Мiй Дiм тому, хто здiйснює обхiд навколо нього, звершує молитву й низько вклоняється!»[242]

27. Проголоси людям хаддж! Вони прийдуть до тебе пiшки й на втомлених верблюдах iз найвiддаленiших мiсць.

28. Нехай вони свiдчать про те, що приносить їм користь, i нехай у визначенi днi згадують iм’я Аллаха над тiєю худобою, якою Вiн їх надiлив. Їжте її самi та годуйте знедоленого бiдняка!

29. Нехай вони зiтруть бруд свiй, виконають обiтницi та обiйдуть навколо давнього Дому!

30. Саме так! Хто шанує заборони Аллаха, робить це на благо собi перед Господом. Вам дозволена худоба, крiм тiєї, про яку вам читають. Уникайте нечистоти iдолiв та уникайте брехливих слiв![243]

31. Будьте перед Аллахом ханiфами, а не багатобожниками. А хто додає Аллаху рiвних у поклонiннi, той наче падає з неба: або пiдхоплять його птахи, або вiтер вiднесе його у вiддалене мiсце.

32. Саме так! Хто шанує знаки Аллаха, той робить це через богобоязливiсть у серцi.[244]

33. До певного часу ви маєте вiд них користь, а мiсце їхньої [пожертви] — бiля давнього Дому.

34. Для кожної громади Ми встановили обряди, щоб люди згадували iм’я Аллаха над худобою, якою Вiн їх надiлив. Ваш Бог — Бог єдиний, тож будьте покiрнi Йому! Сповiсти радiсну звiстку смиренним,

35. тим, серця яких, згадуючи Аллаха, сповнюються страху, якi терплять те, що спiткало їх, звершують молитву й жертвують iз того, чим Ми надiлили їх!

36. Жертовних верблюдiв Ми зробили для вас знаками Аллаха, в яких– благо для вас! Тож згадуйте iм’я Аллаха над рядами їхнiми! А коли їх покладуть на боки, то їжте й годуйте тих, хто задоволений своєю часткою, а також тих, хто просить. Так Ми пiдкорили їх вам — можливо, ви будете вдячними!

37. Нi м’ясо їхнє, нi кров їхня не досягають Аллаха, але Його досягає ваша богобоязливiсть! Так Вiн пiдкорив їх вам, щоб ви звеличували Аллаха за те, що Вiн вказав для вас прямий шлях! Тож сповiсти радiсну звiстку праведним!

38. Воiстину, Аллах захищає тих, хто увiрував. Воiстину, Аллах не любить рiзних невдячних зрадникiв!

39. Дозволено вести боротьбу тим, iз ким учинили несправедливо. Воiстину, Аллах спроможний допомогти їм!

40. Їх було несправедливо вигнано з їхнiх жител тiльки за те, що вони говорили: «Господь наш — Аллах!» Якби Аллах не дозволяв одним людям захищатись вiд iнших, то були б знищенi монастирi, церкви, синагоги й мечетi, де часто згадується Боже iм’я. Аллах неодмiнно допомагає тим, хто допомагає Йому. Воiстину, Аллах — Всесильний, Всемогутнiй!

41. Якщо Ми змiцнимо їх на землi, вони будуть звершувати молитву, давати закят, закликати до заохочуваного й забороняти вiдразне. А кiнець справ — в Аллаха!

42. Якщо вони вважають тебе брехуном, то ще ранiше [посланцiв] уважав за брехунiв народ Нуха, адити, самудити,

43. народ Iбрагiма, народ Лута,

44. жителi Мад’яну. Брехуном вважали й Мусу. Тож Я дарував невiруючим вiдстрочку, а потiм схопив їх! Яка ж була вiдплата!

45. Скiльки ж несправедливих селищ Ми знищили! Вони зруйнованi вщент. Скiльки ж закинутих колодязiв i високих замкiв!

46. Невже вони не подорожували землею, маючи серця, якими здатнi розумiти, а також вуха, якими здатнi слухати? Слiпнуть не очима, а слiпнуть серцями, якi в грудях!

47. Вони просять тебе прискорити кару. Аллах нiколи не порушує Своєї обiцянки! День у Господа твого такий, як за вашою лiчбою тисяча рокiв!

48. Скiльком же несправедливим селищам Ми дарували вiдстрочку! А потiм Я схопив їх i до Мене прибудуть вони!

49. Скажи: «О люди! Воiстину, Я для вас — ясний застерiгач!»

50. Тих, якi увiрували й робили добрi справи, чекає прощення й щедрий надiл,

51. а тi, якi прагнули послабити Нашi знамення — жителi пекла!

52. Ми не вiдсилали ранiше посланця чи пророка, якому б шайтан не пiдкинув щось у його читання, коли той читав. Та Аллах знищує те, що пiдкинув шайтан! Потiм Аллах утверджує знамення Свої, а Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

53. Те, що пiдкинув шайтан, Вiн робить випробуванням для тих, у чиїх серцях хвороба та чиї серця жорстокi. Воiстину, нечестивцi потрапили у велику суперечку!

54. Нехай знають тi, кому дано знання, що це — iстина вiд Господа твого. Тож нехай вони вiрують у неї та пiдкорять їй свої серця. Воiстину, тих, якi увiрували, Аллах веде до прямого шляху!

55. Тi, якi не вiрують, не припинять сумнiватися в ньому, доки раптом не прийде до них Час або кара в Безплiдний День.[245]

56. Влада в той День буде належати Аллаху, який розсудить мiж ними. Тi, якi увiрували й робили добро, опиняться в садах насолоди,

57. а на тих, якi не увiрували й вважали брехнею Нашi знамення, чекає принизлива кара!

58. А тих, якi здiйснили переселення на шляху Аллаха, потiм були вбитi або померли, Аллах надiлить прекрасним надiлом! Воiстину, Аллах — Найкращий iз надiляючих!

59. Вiн неодмiнно введе їх тим входом, яким будуть вони задоволенi. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Жалiсливий!

60. Саме так! А хто сам карає так, як його образили i з ним вчинили несправедливо, тому Аллах неодмiнно допоможе! Воiстину, Аллах — Смиренний та Прощаючий!

61. Це так, адже Аллах скорочує день нiччю, а нiч скорочує днем. Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

62. Це так, адже Аллах — Iстина, а те, чому ви поклоняєтеся замiсть Нього — неправда! Аллах — Всевишнiй, Великий!

63. Невже ти не бачиш, що Аллах проливає з неба воду, пiсля чого земля стає зеленою? Це так, адже Аллах — Всепроникливий, Всевiдаючий!

64. Йому належить те, що на небесах, i те, що на землi! Воiстину, Аллах — Багатий, Хвалимий!

65. Невже ти не бачиш, що Аллах пiдкорив вам усе, що на землi? Корабель пливе морем за наказом Його. Вiн утримує небо, щоб воно не впало на землю без Його дозволу. Воiстину, Аллах Ласкавий та Милостивий до людей!

66. Вiн — Той, Хто дарував вам життя, потiм Вiн умертвить вас i знову подарує життя! Воiстину, людина невдячна!

67. Для кожної громади Ми встановили обряди, яких вони й дотримуються. Нехай не сперечаються з тобою про це. Закликай до Господа свого! Воiстину, Ти — на прямому шляху!

68. А якщо вони будуть тобi суперечити, то скажи: «Аллах краще знає про те, що ви робите!

69. У День Воскресiння Аллах розсудить мiж вами в тому, про що ви сперечаєтесь».

70. Невже ти не знаєш, що Аллаху вiдомо те, що на небi й на землi? Воiстину, це є в Писаннi! Воiстину, це легко для Аллаха![246]

71. Вони поклоняються замiсть Аллаха тому, про що Вiн не зiслав нiякого доказу й про що вони не мають знання. Не буде помiчника несправедливим!

72. Коли їм читають Нашi аяти, ти бачиш на обличчях невiруючих вiдразу. Вони мало не кидаються на тих, хто читає їм Нашi знамення. Скажи: «Чи не розповiсти вам про те, що гiрше за це? Це — вогонь, обiцяний Аллахом для тих, якi не вiрують! Яка ж мерзенна така обитель!»

73. О люди! Ось притча, послухайте її! Воiстину, тi, до кого ви звертаєтеся замiсть Аллаха, не створять навiть мухи, якщо й усi зберуться разом! А коли муха вiдбере у них щось, то вони не зможуть забрати цього в неї! Слабкий той, хто просить, i той, у кого просять!

74. Вони не цiнують Аллаха так, як годиться. Воiстину, Аллах — Сильний, Величний!

75. Аллах обрав посланцiв i серед ангелiв, i серед людей. Воiстину, Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

76. Вiн знає те, що було перед ними, й те, що буде пiсля них. I до Аллаха повертаються всi справи!

77. О ви, якi увiрували! Кланяйтесь, упадiть ниць, поклоняйтеся Господу вашому й робiть добро! Можливо, ви матимете успiх!

78. Борiться ж на шляху Аллаха гiдною Його боротьбою! Вiн обрав вас i не зробив у релiгiї жодних труднощiв. Така релiгiя Iбрагiма, вашого батька! Вiн назвав вас мусульманами ще ранiше й у цьому [Коранi], щоб Посланець був свiдком для вас, а ви були свiдками людям. Звершуйте молитву, давайте закят i тримайтеся за Аллаха! Вiн — Охоронець ваш! Прекрасний Охоронець, прекрасний Помiчник!

[239] «Перебуваючи на краю» — тобто не маючи справжньої вiри.

[240] Аль-Багаввi вiдзначає, що бiльшiсть тлумачiв розумiють пiд самаа («верх», «гора», найчастiше — «небо») стелю будинку. Це пiдтверджується й коментарем iбн Касiра. Посилаючись на iбн Аббаса та iнших коментаторiв, вiн пише, що супротивникам Пророка (мир йому i благословення Аллаха) пропонується повiситись вiд лютi, адже Бог неодмiнно допоможе iсламу.

[241] «Двi групи» — згiдно з тлумаченням Муджагiда й iнших коментаторiв маються на увазi вiруючi та невiруючi.

[242] Пiд «Домом» мається на увазi Кааба.

[243] «Заборони Аллаха» — усi ритуали хадджу.

[244] «Знаки Аллаха» — згiдно з бiльшiстю тлумачень маються на увазi жертовнi тварини. Це пiдтверджується й подальшими аятами.

[245] «Не припинять сумнiватися в ньому» — iдеться про Коран (за iбн Касiром). «Безплiдний День» — згiдно з тлумаченням аль-Багаввi, «бiльшiсть тлумачiв» вважає, що йдеться про день битви коло Бадру: «День Бадру названий «безплiдним» тому, що вiн не принiс невiруючим жодного блага, наче безплiдний вiтер, який не несе добра, або хмара, з якої не йде дощ». Натомiсть iбн Касiр, посилаючись на Iкраму, Муджагiда та iнших тлумачiв, уважає, що йдеться про День Воскресiння, «за яким не прийде нiч». Саме тому вiн «безплiдний» i «самотнiй». Це пiдтверджується й змiстом наступного аяту.

[246] Пiд «Писанням», вiдзначає аль-Багаввi, тут мається на увазi «Захищена скрижаль»
(аль-лаух аль-махфуз).

СУРА 23. АЛЬ-МУМІНУН

(ВІРУЮЧІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Досягають успiху вiруючi,

2. якi смиреннi у своїх молитвах,

3. якi уникають усього марного,

4. якi дають закят,

5. якi закривають свою наготу вiд усiх –

6. окрiм дружин i тих, ким оволодiли їхнi правицi, — їм не докорятимуть за це,[247]

7. а хто прагне бiльшого, тi — порушники;

8. якi зберiгають довiрене їм та договори,

9. якi належно звершують свої молитви,

10. саме вони — спадкоємцi,

11. якi отримають у спадок Фiрдаус, де будуть довiку.[248]

12. Справдi, Ми створили людину з глиняного замiсу,

13. а потiм у надiйному мiсцi перетворили на краплю;

14. потiм створили з краплi кров’яний згусток, а з кров’яного згустку створили шматочок плотi. Зi шматочку плотi Ми створили кiстки, а потiм покрили їх м’язами. Потiм Ми виростили це як нове творiння! Благословенний Аллах, Найкращий iз творцiв![249]

15. Згодом ви неодмiнно помрете,

16. а потiм, у День Воскресiння, вас знову пiднiмуть.

17. Справдi, Ми створили над вами сiм шляхiв. I Ми не були неуважнi до Своїх творiнь!

18. Ми звели з неба належну мiру води й розмiстили її на землi. Воiстину, Ми спроможнi забрати її!

19. Нею Ми зростили для вас сади з пальмами й виноградом. Там багато плодiв для вас, якi ви їсте,

20. i дерево, яке росте на горi Синай. Воно дає олiю та приправи для тих, хто споживає.

21. Воiстину, худоба — повчання для вас. Ми даємо вам пити те, що мiститься у їхнiх черевах. Ви маєте з них багато iншої користi й харчуєтеся вiд них.

22. На них i на кораблях ви пересуваєтесь.

23. Справдi, Ми вiдiслали Нуха до його народу й сказали: «О люди! Поклоняйтесь Аллаху, крiм Якого для вас немає бога! Невже ви не маєте страху?»

24. Старшина народу його, яка не увiрувала, сказала: «Вiн — така сама людина, як i ви. I вiн хоче вивищитися над вами. Якби Аллах побажав, то зiслав би ангела. Ми не чули такого вiд наших прадiдiв!

25. Вiн просто божевiльний. Тож почекайте з ним до певного часу!»

26. Той сказав: «Господи! Допоможи менi, адже мене вважають брехуном!»

27. Ми вiдкрили Йому: «Збудуй ковчег перед Нашими очима та згiдно з Нашим одкровенням. А коли прийде Наш наказ i вiдкриється джерело в печi, то вiзьми до нього пару з кожного виду та свою родину — окрiм тих, про яких уже було сказано слово. I не проси Мене за несправедливих — воiстину, їх буде втоплено![250]

28. А коли ті, хто з тобою, сядуть у ковчег. скажи: «Хвала Аллаху, який урятував нас від несправедливих людей!»

29. Той сказав: «Господи! Даруй нам благословенний притулок, адже Ти — найкращий із тих, хто дарує притулок!»

30. Воістину, в цьому знамення! Ми випробовуємо вас.

31. Після них Ми зростили інше покоління

32. й відіслали до них посланця з них самих: «Поклоняйтесь Аллаху, крім якого у вас немає бога! Невже ви не маєте страху?»

33. Старшина народу його, яка не увірувала й заперечувала зустріч у наступному житті, — ті, кому Ми дарували розкіш у житті земному — сказала: «Він — така сама людина, як і ви. Їсть те, що їсте ви, п’є те, що п’єте ви.

34. Якщо ви слухатиметесь людини, яка подібна до вас, то неодмінно зазнаєте втрат!

35. Невже він обіцяє вам, що після того, як ви помрете й станете прахом і кістками, вас воскресять?

36. Далеке, далеке те, що вам обіцяють!

37. Немає нiчого, крiм земного життя. Ми помираємо, ми живемо й не воскреснемо!

38. Вiн тiльки чоловiк, який зводить наклеп на Аллаха. Ми не вiримо йому!»

39. Той сказав: «Господи! Допоможи менi, адже мене вважають за брехуна!»

40. Аллах вiдповiв: «Дуже скоро вони неодмiнно пошкодують!»

41. Крик уразив їх справедливо, i Ми перетворили їх на смiття. Нехай згинуть люди несправедливi![251]

42. Пiсля них Ми зростили iншi поколiння.

43. Жодна громада не випередить свого строку й не вiдкладе його.

44. Потiм Ми вiдсилали Наших посланцiв одного за другим. До якої б громади не приходив посланець, вони вважали його за брехуна. Отож, Ми [нищили] один [народ] за другим i зробили їх притчами. Нехай згинуть люди, якi не вiрують!

45. А потiм iз Нашими знаменнями та ясним доказом Ми вiдiслали Мусу та його брата Гаруна

46. до Фiрауна та старшини народу його. Але вони погордо вiдвернулись, адже були зверхнiми людьми.

47. Вони сказали: «Невже ми повiримо двом людям, схожим на нас, тодi як їхнiй народ служить нам?»

48. Отож, вони визнали їх обох брехунами й прирекли себе на загибель.

49. Справдi, Ми дарували Мусi Писання — можливо, пiдуть вони прямим шляхом!

50. Ми зробили сина Мар’ям та його матiр знаменням i поселили їх на затишному пагорбi, бiля струмка.

51. О ви, посланцi! Споживайте блага й робiть добро. Воiстину, Я знаю, що ви робите!

52. Воiстину, ваша громада — громада єдина. А Я — ваш Господь. Тож бiйтеся Мене!

53. Але вони розiрвали цю справу на частини й кожна група радiє з того, що має.

54. Залиш їх у їхнiй оманi — до певного часу.

55. Невже вони вважають, що Ми даємо їм майно й синiв,

56. поспiшаючи надiлити благами? Та ж нi, але вони цього не вiдчувають!

57. Воiстину, тi, якi тремтять вiд страху перед Господом своїм,

58. якi вiрують у знамення Господа свого,

59. якi в поклонiннi Господу своєму не додають рiвних,

60. якi дають пожертви, а в серцях мають страх, що повернуться до Господа свого, –

61. саме вони поспiшають робити добрi справи, випереджаючи в цьому iнших!

62. Ми не вимагаємо вiд душi понад її можливостi. Ми маємо Писання, яке говорить iстину, i з ними не вчинять несправедливо.

63. Але їхнi серця неуважнi до нього. Також вони коять iншi вчинки,[252]

64. доки Ми не вразимо карою тих серед них, хто розкошує! Тодi вони заголосять!

65. Не голосiть цього дня! Воiстину, ви не отримаєте вiд Нас допомоги!

66. Вам же читали Мої знамення, але ви поверталися на своїх п’ятах назад,

67. були гордi, а ночами вели лихi розмови.[253]

68. Невже вони не замисляться над цим словом? Або до них прийшло те, що не приходило до їхнiх прабатькiв?

69. Чи вони не впiзнали свого Посланця й заперечують його?[254]

70. Чи вони кажуть: «Вiн божевiльний»? Та ж нi! Вiн прийшов до них з iстиною, але бiльшiсть iз них ненавидить iстину!

71. Якби iстина йшла за їхнiми бажаннями, то згинули б небеса, земля й тi, хто на них. Та ж нi! Ми дарували їм нагадування, але ж вони вiдвертаються вiд свого нагадування.

72. Хiба ти просиш у них винагороди? Винагорода Господа твого краща, а Вiн — найкращий iз надiляючих!

73. Воiстину, ти кличеш їх на прямий шлях.

74. Воiстину, тi, якi не вiрують у наступне життя, неодмiнно вiдхиляються вiд цього шляху!

75. Якби Ми навiть помилували їх i вiдвернули вiд них лихо, вони все одно вперто тримались би своєї омани, блукаючи.

76. Тож Ми вразили їх карою, але вони не змирилися перед своїм Господом i не стали смиренними.[255]

77. Та коли Ми вiдкриємо над ними ворота великої кари, впадуть у вiдчай вони!

78. Вiн — Той, Хто створив для вас слух, зiр i серця. Як мало ви дякуєте!

79. Вiн — Той, Хто розселив вас на землi. I до Нього вас буде зiбрано!

80. Вiн — Той, Хто дарує життя i смерть. Вiн чергує нiч i день. Невже ви не розумiєте?

81. Та ж нi! Вони говорять те саме, що й минулi поколiння.

82. Вони говорять: «Невже пiсля того, як ми помремо й станемо прахом i кiстками, нас воскресять?

83. Це обiцяють нам, а ще ранiше обiцяли нашим батькам. Та це тiльки казки давнiх народiв!»

84. Запитай: «Кому належить земля i тi, хто на нiй, якщо ви знаєте?»

85. Вони скажуть: «Аллаху!» Скажи: «То невже ви не замислитеся?»

86. Запитай: «Хто Господь семи небес i великого трону?»

87. Вони скажуть: «Аллах!» Скажи: «Невже ви не боїтесь?»

88. Скажи: «У Чиїй руцi влада над кожною рiччю? Хто захищає та вiд Кого немає захисту, якщо ви знаєте?»

89. Вони скажуть: «Аллах!» Скажи: «Як же вас зачаровано!»

90. Так, Ми дарували їм iстину, а вони її заперечують.

91. Аллах не брав Собi дитини й немає, крiм Нього, iншого бога. Iнакше кожен бог забирав би те, що створив, а однi з них вивищилися би над iншими. Пречистий Аллах вiд того, що Йому приписують!

92. Знаючий потаємне й вiдкрите, Вищий вiд того, кого Йому додають у поклонiннi!

93. Скажи: «Господи! Якщо Ти покажеш менi те, що їм обiцяно,

94. то не роби мене, Господи, одним iз несправедливих людей![256]

95. Воiстину, Ми спроможнi показати тобi те, що обiцяли їм!

96. Вiдштовхни зло тим, що краще. Ми знаємо про те, що вони приписують Нам![257]

97. Скажи: «Господи! Шукаю в Тебе захисту вiд навiювання шайтанiв,

98. шукаю в Тебе захисту, Господи, щоб не стикатися з ними».

99. Коли смерть приходить до когось iз них, то вiн говорить: «Господи! Поверни мене назад!

100. Можливо, я робитиму добрi вчинки, якi вiдкинув!» Та ж нi! Це тiльки слова, якi вiн промовляє. Перепона буде за ними аж до Дня, коли вони воскреснуть!

101. А в День, коли засурмлять у рiг, мiж ними не буде родинних зв’язкiв i не розпитуватимуть вони одне одного.

102. Тi, чия шалька терезiв виявиться важкою, будуть врятованi.

103. А тi, чия шалька терезiв виявиться легкою, втратять самих себе й будуть у геєнi вiчно.

104. Вогонь палитиме їхнi обличчя, й вони будуть кривитися в ньому.

105. Хiба вам не читали Моїх знамень? Але ви вважали їх брехнею!

106. Вони скажуть: «Господи наш! Нещастя наше здолало нас. Ми були людьми, якi потрапили в оману!

107. Господи наш! Виведи нас звiдси! А якщо ми повернемося до свого, то, воiстину, будемо нечестивцями!»

108. Ганьбiться собi тут i не говорiть до Мене!

109. Воiстину, частина Моїх рабiв говорила: «Господи наш! Ми увiрували! Прости нас i помилуй нас, адже Ти — Найкращий iз милосердних!»

110. Ви глузували з них, доки не забули Мого нагадування. Ви смiялися з них.

111. Сьогоднi Я винагородив їх за те, що вони були терплячi. Воiстину, вони досягли успiху!

112. Вiн запитає: «Скiльки рокiв ви пробули на землi?»

113. Тi скажуть: «Ми пробули день або й частину дня. Спитай у тих, хто лiчить!»

114. Вiн скаже: «Мало ж ви пробули! Якби ви тiльки знали!

115. Невже ви вважаєте, що Ми створили вас для забави та що ви не повернетесь до Нас?»

116. Всевишнiй Аллах, Iстинний Володар! Немає бога, крiм Нього, Господа великого трону!

117. У того, хто звертається замiсть Аллаха до iншого бога, немає для цього жодного доказу. Його рахунок — у Його Господа. Воiстину, невiруючi не матимуть успiху!

118. Скажи: «Господи! Прости й помилуй, адже Ти — найкращий iз милосердних!»

[247] «Ким оволодiли їхнi правицi» — йдеться про невiльниць.

[248] Фiрдаус — «найвищий сад раю» (аль-Багаввi).

[249] «Виростили це як нове творiння» — «Вдихнули в нього дух» (iбн Касiр).

[250] «Джерело в печi» — див. коментар до 40 аяту 11 сури («Гуд»).

[251] Гуса («смiття») — «трава й гiлки дерев, якi несе водяний потiк» (аль-Багаввi).

[252] «Iншi вчинки» — iбн Касiр цитує тлумачення iбн Аббаса («ще й iншi злочини») та коментує: «Iдеться про багатобожжя».

[253] Аль-Багаввi та iбн Касiр, посилаючись на багатьох перших тлумачiв, вважають, що йдеться про гордiсть мекканцiв, пов’язану з володiнням Каабою. Через це вони поводилися зверхньо.

[254] Iбн Касiр коментує: «Саме тому Джафар бiн Абi Талiб (нехай буде вдоволений ним Аллах) сказав негусу, ефiопському царю: «О царю! Аллах вiдiслав до нас Посланця, походження, правдивiсть i вiрнiсть якого вiдомi нам!» Тесаме, вiдзначає цей коментатор, сподвижники Пророка (мир йому i благословення Аллаха) говорили намiснику перського царя i вiзантiйському iмператору.

[255] Вiдповiдно до коментарiв мова йде про голод у Меццi.

[256] Ат-Табарi коментує: «Не знищуй мене тим, чим Ти знищиш їх».

[257] «...що краще» — «прощенням, гiднiстю й терпiнням» (аль-Багаввi).

СУРА 24. АН-НУР

(СВІТЛО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Це — сура, яку Ми зiслали та зробили обов’язком. Ми зiслали в нiй яснi знамення — можливо, ви замислитеся!

2. Розпусника й розпусницю бийте сто разiв — кожного з них. Нехай ваш жаль до них не переважить релiгiї Аллаха, якщо ви вiруєте в Аллаха й в Останнiй День. I нехай свiдками їхнього покарання буде група вiруючих!

3. Розпусник може одружитися тiльки з розпусницею чи багатобожницею, а розпусниця може вийти замiж тiльки за розпусника чи багатобожника. А для вiруючих це заборонено!

4. Тих, якi звинувачують доброчесних жiнок, але не можуть привести чотирьох свiдкiв, бийте вiсiмдесят разiв i нiколи не приймайте вiд них свiдчення, бо вони — нечестивцi,

5. крiм тих, якi згодом покаялися й виправилися. Воiстину, Аллах —Прощаючий, Милосердний

6. А кожен iз тих, якi звинувачують своїх дружин, але не мають свiдкiв, окрiм самих себе, повинен поклястися чотири рази Аллахом про те, що вiн правдивий,

7. а п’ятий раз — що прокляття Аллаха впаде на нього, якщо вiн бреше.Жiнка не зазнає покарання, якщо поклянеться чотири рази Аллахом

8. про те, що чоловiк бреше,

9. а п’ятий раз — що гнiв Аллаха впаде на неї, якщо чоловiк правдивий.

10. Якби не ласка Аллаха до вас, Його милiсть i те, що Вiн — Приймаючий каяття i Мудрий![258]

11. Воiстину, тi якi зводять наклеп, є серед вас самих. Не вважайте це злом проти вас. Навпаки, це — добро для вас. Кожна людина отримає за свiй грiх! А на того, хто згрiшив найбiльше, чекає велика кара![259]

12. Чому ж ви, вiруючi чоловiки й жiнки, почувши про таке, не подумали про самих себе добре й не сказали: «Це явний наклеп»?

13. Чому ж вони не прийшли з чотирма свiдками? Тож якщо вони не прийшли з ними, то вони перед Аллахом — брехуни!

14. Якби не ласка Аллаха до вас та Його милiсть у земному й наступному життi, то за вашi балачки вразила б вас велика кара!

15. Коли ви переказуєте це своїми язиками й говорите вашими вустами те, про що у вас немає знання, та ще вважаєте це за дрiбницю, то це — великий грiх перед Аллахом!

16. Чому ж ви, почувши це, не сказали: «Нам не варто говорити такого. Пречистий Ти! А це — великий наклеп!»

17. Аллах повчає вас бiльше не робити цього нiколи, якщо ви вiруючi!

18. Вiн пояснює вам знамення. А Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

19. Воiстину, на тих, кому подобається, щоб про вiруючих розповiдали мерзенне, чекає болiсна кара в життi земному й наступному! Аллах знає, а ви не знаєте!

20. Якби не ласка Аллаха до вас, Його милiсть i те, що Вiн Ласкавий i Милосердний!

21. О ви, якi увiрували! Не йдiть слiдом за шайтаном. Хтось iде слiдом за шайтаном, але ж той закликає до мерзенного й вiдразного! Якби не ласка Аллаха та Його милiсть, то жоден iз вас не очистився б нiколи, але Аллах очищує, кого побажає! Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

22. Нехай тi, хто має статки й багатство серед вас, не клянуться, що не будуть допомагати родичам, бiдним i переселенцям на шляху Аллаха. Натомiсть нехай вибачають i прощають. Невже ви не бажаєте, щоб Аллах простив вас? Аллах — Прощаючий, Милосердний![260]

23. Воiстину, тi, якi дорiкають невинним доброчесним жiнкам, будуть проклятi в свiтi земному й наступному! Чекає на них велика кара!

24. Того Дня їхнi язики, руки й ноги будуть свiдчити про те, що вони робили!

25. Того Дня Аллах вiдплатить їм повною та справедливою мiрою, i вони дiзнаються, що Аллах — Явна Iстина!

26. Поганi жiнки — поганим чоловiкам, поганi чоловiки — поганим жiнкам. А добрi жiнки — добрим чоловiкам, добрi чоловiки — добрим жiнкам. Вони непричетнi до того, що про них кажуть. На них чекає прощення й щедрий надiл!

27. О ви, якi увiрували! Не заходьте до чужих будинкiв, не спитавши дозволу й не привiтавши їхнiх жителiв. Так буде краще для вас, можливо, замислитеся ви!

28. Якщо там нiкого не буде, то не заходьте, доки вам не дозволять. А якщо вам говорять: «Повертайтеся!» — то повертайтеся. Так буде чистiше для вас! Аллах знає, що ви робите!

29. На вас не буде грiха, якщо ви ввiйдете до нежилих будинкiв, де є користь для вас. Аллах знає те, що ви вiдкриваєте й приховуєте!

30. Скажи вiруючим чоловiкам, щоб вони вiдводили свої погляди й закривали свою наготу. Так буде чистiше для них. Воiстину, Аллаху вiдомо про те, що вони роблять!

31. Скажи вiруючим жiнкам, щоб вони вiдводили свої погляди й закривали свою наготу. Нехай вони не показують своїх прикрас, окрiм того, що назовнi, й нехай закривають своїми покривалами груди. Нехай не показують своїх прикрас нiкому, крiм своїх чоловiкiв, батькiв, батькiв своїх чоловiкiв, своїх синiв, синiв своїх чоловiкiв, своїх братiв, синiв братiв, синiв своїх сестер, iнших жiнок чи тих, ким оволодiли їхнi правицi, слугам, у яких немає пристрастi, або дiтям, якi не знають жiночої наготи; нехай вони не ходять так, щоб було вiдомо, якi прикраси вони приховують. Кайтеся перед Аллахом усi разом, о вiруючi! Можливо, ви матимете успiх![261]

32. Одружуйте тих серед вас, хто самотнiй, а також праведникiв iз ваших рабiв та рабинь. А якщо вони бiднi, то Аллах iз ласки Своєї збагатить їх. Аллах — Всеосяжний, Всезнаючий!

33. Нехай зберiгають цноту тi, хто не може одружитися, доки Аллах iз ласки Своєї не збагатить їх. Якщо тi, ким оволодiли вашi правицi, прагнуть письмового свiдчення, то напишiть його — якщо ви знайшли в них чесноти. Дайте їм частину з майна Аллаха, яке Вiн дарував вам. Не примушуйте своїх невiльниць до розпусти, бажаючи швидкоплинних благ земного життя, якщо тi хочуть зберегти цноту. А якщо хто примусив їх, то Аллах пiсля того — Прощаючий, Милосердний![262]

34. Ми зiслали вам яснi знамення, притчу про тих, якi жили ранiше за вас, а також повчання для богобоязливих!

35. Аллах — свiтло небес i землi. Свiтло Його схоже на нiшу, в якiй є свiтильник, свiтильник у склi, а скло — наче зiрка сяюча. Горить вона вiд благословенного оливного дерева, нi схiдного, нi захiдного; прагне запалати олiя його, хоча б вогонь i не торкнувся

36. [Такий свiтильник] — у будинках, якi дозволив побудувати Аллах та в яких згадується Його iм’я. Там Його прославляють зранку та ввечерi[263]

37. чоловiки, яких нi купiвля, нi продаж не вiдволiкають вiд згадування Аллаха, звершення молитви й виплати закяту. Вони бояться того Дня, коли здригнуться серця й застигнуть погляди,

38. щоб Аллах нагородив їх за найкраще з того, що вони робили, та ще додав iз ласки Своєї. Аллах надiляє, кого побажає, без вiдплати!

39. А вчинки тих, якi не увiрували, подiбнi до марева в пустелi, яке спраглому видається за воду. Коли вiн приходить туди, то не знаходить нiчого. Але знаходить поряд Аллаха, який вiдплатить йому сповна! Аллах– швидкий у вiдплатi!

40. Або вони подiбнi до мороку в морських глибинах. Хвиля накриває їх згори, ще одна хвиля вище, а ще вище — хмара. Одна темрява над iншою! Якщо хтось витягне свою руку, то не зможе її побачити. Кому Аллах не дав свiтла, тому немає свiтла!

41. Невже ти не бачиш, що Аллаха прославляє те, що на небесах, i те, що на землi, а також птахи з простертими крилами? Кожен знає свою молитву й славлення. Аллах знає про те, що вони роблять!

42. Аллаху належить влада над небесами й землею. I до Аллаха — повернення!

43. Невже ти не бачиш, що Аллах жене хмари, потiм збирає їх, нагромаджує i стає видно, як злива виливається з-помiж них? Iз гiр, що на небi, Вiн посилає град i вражає ним, кого побажає, i вiдвертає його, вiд кого побажає. Свiтло блискавок мало не позбавляє зору![264]

44. Аллах змiнює нiч та день. Воiстину, в цьому — повчальний приклад для тих, хто має зiр!

45. Аллах створив усiх живих iстот iз води. Серед них є такi, що повзають на черевi, є такi, що ходять на двох ногах, є такi, що ходять на чотирьох. Аллах творить, що побажає. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

46. Ми зiслали яснi знамення, а Аллах веде прямим шляхом, кого побажає!

47. Вони говорять: «Ми увiрували в Аллаха й Посланця. Ми коримось!» А потiм частина з них вiдвертається. Нi, вони невiруючi![265]

48. Коли їх кличуть до Аллаха та Його Посланця, щоб мiж ними розсудили, то частина з них вiдвертається.

49. Якби правда була на їхньому боцi, то вони б покiрно прийшли до нього.

50. Чи в їхнiх серцях хвороба? Чи вони сумнiваються? Чи вони бояться, що Аллах та Його Посланець судитимуть їх несправедливо? Навпаки, вони самi несправедливi!

51. Слова вiруючих, коли їх кличуть до Аллаха та Його Посланця, такi: «Слухаємо та коримось!» Саме вони й матимуть успiх!

52. Тi, якi коряться Аллаху та Його Посланцю, бояться Аллаха та мають перед Ним страх, досягнуть успiху!

53. Вони клянуться Аллахом — найсильнiшими клятвами! — що, якби ти їм наказав, то вони неодмiнно вирушили б у похiд. Скажи: «Не клянiться! Знаємо цю покору!» Воiстину, Аллаху вiдомо, що ви робите!

54. Скажи: «Корiться Аллаху та корiться Посланцю!» А якщо ви вiдвернетесь, то вiн вiдповiдатиме тiльки за своє, а ви будете вiдповiдати за своє. Але якщо ви будете покiрнi, то пiдете прямим шляхом. Воiстину, Посланець повинен тiльки передати ясне послання!

55. Тих серед вас, якi увiрували й робили добро, Аллах обiцяв зробити намiсниками на землi — так, як Вiн зробив намiсниками їхнiх попередникiв; Вiн неодмiнно утвердить їхню релiгiю, яку Сам схвалив для них, i замiнить їхнiй страх безпекою. Вони поклоняються Менi й не додають у поклонiннi нiчого. А хто пiсля цього буде невдячним, тi — нечестивцi![266]

56 Звершуйте молитву, давайте закят i корiться Посланцю — можливо, вас помилують!

57. Не думай, що тi, якi не вiрують, зможуть урятуватися на землi, їхнiм притулком буде вогонь! Яке мерзотне це мiсце повернення!

58. О ви, якi увiрували! Нехай тi, ким оволодiли вашi правицi, й тi, якi не досягнули зрiлого вiку, просять у вас дозволу увiйти [до вашої кiмнати] в трьох випадках: перед ранковою молитвою, опiвднi — коли ви скидаєте одяг свiй, а також пiсля нiчної молитви. Такi три випадки вашої наготи. В iнший час не буде грiха нi на вас, нi на них, адже однi з вас заходять до iнших. Так Аллах пояснює вам знамення, а Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

59. Коли вашi дiти досягнуть зрiлого вiку, то нехай просять дозволу ввiйти так само, як це робили [старшi]. Так Аллах пояснює вам знамення Свої, а Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

60. Не буде грiха на старших жiнках, якi не сподiваються на шлюб, якщо вони скинуть верхнiй одяг, не показуючи своїх прикрас. Але краще для них утриматися вiд цього, а Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

61. Не буде грiха нi слiпому, нi кульгавому, нi хворому, нi вам самим, якщо ви їстимете у своїх будинках або будинках ваших батькiв, або в будинках ваших матерiв, або в будинках ваших братiв, або в будинках ваших сестер, або в будинках ваших дядькiв iз боку батька, або тiток iз боку батька, або дядькiв iз боку ваших матерiв, або тiток iз боку ваших матерiв, або в тих будинках, вiд яких ви маєте ключi, або ваших друзiв. Не буде грiха, якщо ви їстимете разом або окремо. Тож коли заходите в будинки, то вiтайте одне одного вi танням вiд Аллаха, благословенним, добрим! Так Аллах пояснює вам Свої знамення, — можливо, ви зрозумiєте![267]

62. Віруючі — це тільки ті, які увірували в Аллаха та Його Посланця. Коли вони поряд із ним у якійсь спільній справі, то не йдуть, доки не спитають дозволу. Воістину, ті, які питають у тебе дозволу — саме вони увірували в Аллаха та Його Посланця! А коли вони питають дозволу [щоб піти] в якійсь справі, то дозволь тому з тих. кому побажаєш. І проси за них прощення в Аллаха. Воістину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

63. Не звертайтеся до Посланця так, як ви звертаєтесь один до одного. Аллах знає тих серед вас, які йдуть потай. Тож нехай стережуться ті, які противляться його наказу, адже може їх спіткати спокуса чи болісна кара!

64. Воістину, Аллаху належить те, що на небесах і на землі. Він знає ваш стан і той День, коли їх буде зібрано перед Ним. Тоді він сповістить їх про те, що вони робили! Аллах про кожну річ Знаючий!

[258] Ат-Табарi коментує: «Вiн неодмiнно прискорив би покарання за ваш непослух».

[259] Як повiдомляють коментатори, йдеться про «матiр правовiрних» Айшу, одну з дружин Пророка (мир йому i благословення Аллаха). Пiд час одного з походiв вона загубила своє намисто, а згодом приєдналася до iнших разом iз одним зi сподвижникiв, який допомiг їй дiстатися до каравану. Це викликало плiтки й пiдозри в декого з вiруючих.

[260] Iбн Касiр вiдзначає, що цей аят зiслано з приводу Абу Бакра ас-Саддика, батька Айшi. Згiдно з переказами вiн вiдмовився допомагати тим, хто зводив наклеп на його доньку, незважаючи на їхнє каяття.

[261] «Iнших жiнок» — на думку бiльшостi тлумачiв, тут йдеться виключно про мусульманок.

[262] «Письмове свiдчення» — iдеться про лист iз зазначенням суми викупу.

[263] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченнями ат-Табарi, аль-Багаввi та iбн Касiра.

[264] Пiд «горами» тут маються на увазi хмари, з яких iде град.

[265] Iдеться про лицемiрiв.

[266] «Буде невдячним» — переклад згiдно з тлумаченнями аль-Багаввi й ат-Табарi, що пiдтверджується й контекстом, де йдеться про блага вiд Господа. Дiєслово кафара має також значення «не вiрувати», тож можливий варiант: «буде невiруючим». Iбн Касiр, зокрема, розумiє цей вислiв так: «А хто вiдмовиться вiд Моєї покори...».

[267] Найпоширеніше розуміння цього аяту — дозвіл уживати їжу разом зі «сліпим», «кульгавим» і «хворим», що, свідчать тлумачі, було заборонено серед арабів доісламського періоду. Існують також інші коментарі, які підкреслюють необхідність багатьох висновків із цих прекрасних слів. Ібн Касір, зокрема, наголошує на тому, що цей аят підкреслює важливість спільного вживання їжі, яке об’єднує родини і громаду віруючих загалом.

СУРА 25. АЛЬ-ФУРКАН

(РОЗРІЗНЕННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Благословенний Той, Хто зiслав Розрiзнення своєму рабу, щоб вiн був застерiгачем для свiтiв![268]

2. Вiн — Той, Кому належить влада на небесах i на землi. Вiн не брав Собi дитини й не було Йому рiвного у владi! Вiн створив кожну рiч i розмiрив її мiрою!

3. Замiсть Нього вони беруть собi богами тих, якi нiчого не творять, але створенi самi; тих, якi не мають влади завдати собi шкоди чи принести користь; тих, якi не мають влади нi над смертю, нi над життям, нi над воскресiнням!

4. Тi, якi не вiрують, говорять: «Це тiльки брехня , яку вiн вигадав за допомогою iнших людей!» Так вони чинять кривду й брешуть!

5. Вони говорять: «Казки давнiх народiв! Вiн попросив записати їх, i йому читають це зранку та ввечерi!»[269]

6. Скажи: «Його зiслав Той, Хто знає таємницi небес i землi. Воiстину, Вiн — Прощаючий та Милосердний!»

7. Вони говорять: « Що це за посланець? Вiн споживає їжу й ходить по базарах! Чому до нього не зiслано ангела, який би застерiгав разом iз ним?

8. Чому йому не зiслано скарб? Чому не має вiн саду, з якого б вiн споживав їжу?» Нечестивцi сказали: «Ви йдете слiдом за чоловiком, якого зачаровано!»

9. Поглянь, як вони наводять тобi притчi! Вони заблукали й не можуть знайти шляху!

10. Благословенний Той, Хто , якщо побажає, дарує тоб i краще за це все — сади, де течуть рiки. Вiн також поставить для тебе палаци!

11. Та ж нi! Вони вважають Час за брехню! А для тих, хто вважає Час за брехню, приготували Ми полум’я!

12. Щойно воно побачить їх здалеку, вони почують його шипiння й гуркiт!

13. А коли їх, закутих, кинуть до тiсного мiсця, вони проситимуть там на себе загибелi!

14. Сьогоднi не кличте на себе однiєї загибелi, кличте їх багато!

15. Скажи: «Що краще — таке [покарання] чи сад вiчностi, який чекає на богобоязливих i буде їхньою винагородою й мiсцем для повернення?»

16. Там вони матимуть усе, що побажають, i будуть вони там довiку! Така обiцянка, взята Твоїм Господом, про яку запитують!

17. Того Дня Вiн збере їх i тих, кому вони поклонялись замiсть Аллаха. I скаже: «Це ви ввели в оману Моїх рабiв, чи вони самi збилися зi шляху?»

18. Тi скажуть: «Преславний Ти! Нам не годиться брати покровителiв замiсть Тебе, але це Ти дозволив їм та їхнiм батькам насолоджуватися благами, тож вони забули нагадування й стали людьми, якi згинули!»

19. Вони заперечили те, що ви говорите, тож ви не зможете нi вiдвернути [кару], нi допомогти собi. Тих iз вас, якi були несправедливi, Ми змусимо скуштувати великої кари!

20. Посланцi, яких Ми вiдсилали ранiше, також споживали їжу й ходили по базарах. Одних iз вас Ми зробили спокусою для iнших — чи будете ви терплячi? А Господь твiй — Всевидячий!

21. Тi, якi не сподiваються на зустрiч iз Нами, говорять: «Чому до нас не зiслано ангелiв? Чому ми не бачимо нашого Господа?» Вони вивищуються та впертi в своїй зухвалостi!

22. Того Дня, коли вони побачать ангелiв, для грiшникiв не буде жодної доброї звiстки. Їм скажуть: «Це — нездоланна перепона!»

23. Ми займемося вчинками, якi вони робили та перетворимо їх на розвiяний пил![270]

24. Жителi раю того дня матимуть кращий притулок та лiпше мiсце вiдпочинку!

25. Того Дня розколеться небо, вкрите хмарами, i буде зiслано ангелiв!

26. Iстинна влада цього Дня буде належати Милостивому! Важкий буде цей День для невiруючих!

27. Того Дня нечестивий кусатиме свої руки й говоритиме: «Якби ж я пристав на шлях Посланця!

28. Горе менi! Якби ж я не брав собi такого приятеля!

29. Адже саме вiн вiдвернув мене вiд нагадування, коли воно прийшло до мене!» Так шайтан зрiкається людини!

30. Посланець сказав: «Господи! Воiстину, мiй народ вiдкинув цей Коран!»

31. Саме так Ми поставили кожному пророку ворога з грiшникiв, але достатньо твого Господа як Провiдника й Помiчника!

32. Тi, якi не увiрували, говорять: «Чому Коран не зiслано одразу, цiлком?» Це так, адже Ми прагнемо змiцнити ним твоє серце й прочитати у певному ладi!

33. Якi б притчi вони тобi не наводили, Ми приходили до тебе з iстиною та найкращим тлумаченням!

34. Тих, яких зберуть у геєнi долiлиць, чекає найгiрше мiсце, адже вони заблукали найбiльше.

35. Ми дарували Мусi Писання та поставили йому помiчника — його брата, Гаруна.

36. I Ми сказали: «Йдiть до народу, який визнав Нашi знамення брехнею!» А потiм Ми геть винищили тих людей.

37. Народ Нуха, який заперечував посланцiв, Ми втопили, зробивши знаменням для людей. Ми приготували для нечестивцiв болiсну кару!

38. Так само адитiв, самудитiв, жителiв ар-Рассу та багато iнших поколiнь, якi жили мiж ними.[271]

39. Усiм їм Ми наводили притчi та всiх їх Ми знищили!

40. Вони вже проходили повз селище, на яке випав поганий дощ. Невже вони не бачили цього селища? Не сподiваються вони на воскресiння![272]

41. Коли вони бачать тебе, то лише глузують: «Невже це його Аллах зробив посланцем?

42. Вiн вiдвернув би нас вiд наших богiв, якби ми не мали терпiння!» Коли вони побачать кару, то швидко дiзнаються, хто насправдi збився зi шляху!

43. Чи ти бачив того, хто зробив богом своє бажання? Невже ти будеш для такого опiкуном?

44. Невже ти вважаєш, що бiльшiсть iз них здатна щось чути чи розумiти? Вони наче худоба! Та ж нi, ще бiльше збилися зi шляху!

45. Невже ти не бачиш, як твiй Господь подовжує тiнь? А якби Вiн побажав, то зробив би її незмiнною. Сонце Ми зробили для неї дороговказом,[273]

46. а потiм потроху вiдтягуємо її до Себе.

47. Вiн — Той, Хто зробив для вас нiч покровом, а сон — вiдпочинком. А день Вiн зробив часом повернення до життя.

48. Вiн — Той, Хто посилає вiтри добрими вiсниками Своєї милостi. I Ми проливаємо з неба чисту воду.[274]

49. щоб оживити нею мертву землю й напоїти худобу та багатьох людей, яких Ми створили.

50. Ми розподiляємо воду мiж ними, щоб вони замислилися, але бiльшiсть людей вiдвертається вiд усього, крiм невiр’я.

51. Якби Ми побажали, то вiдiслали б застерiгача до кожного селища.

52. Тож не корися невiруючим, а борися проти них за допомогою цього великою боротьбою![275]

53. Вiн — Той, Хто змiшав двi водойми. Одна з них — приємна на смак, прiсна, а друга — солона, гiрка. I Вiн поставив мiж ними загорожу й нездоланну перепону![276]

54. Вiн — Той, Хто створив людину з води й дарував їй родичiв та своякiв. Твiй Господь — Всемогутнiй!

55. [Багатобожники] поклоняються замiсть Аллаха тим, хто не може нi принести користi, нi завдати шкоди. Невiруючий допомагає тим, хто проти його Господа!

56. Ми вiдiслали тебе лише як доброго вiсника й застерiгача.

57. Скажи: «Я не прошу за це нiякої винагороди, крiм того, щоб той, хто побажає, пристав на шлях свого Господа!»

58. Покладайся на Живого, Який не помирає, i прославляй Його хвалою! Достатньо того, що Вiн вiдає про грiхи Своїх рабiв!

59. Вiн створив небеса, землю й те, що мiж ними, за шiсть днiв, а потiм пiднiсся на трон. Вiн — Милостивий! Запитай про це у Вiдаючого!

60. Коли їм говорять: «Поклонiться Милостивому!», то вони питають: «А що таке — Милостивий? Невже ми вклонимося тому, до чого ти закликаєш нас?» Це тiльки додає їм вiдрази.

61. Благословенний Той, Хто поставив у небi сузiр’я, створив там свiтило й сяючий мiсяць!

62. Вiн — Той, Хто змiнює нiч i день для тих, якi бажають замислитися й дякувати!

63. Раби Милостивого — тi, якi йдуть землею смиренно та вiдповiдають невiгласам: «Мир!»;

64. якi проводять ночi, падаючи ниць i стоячи перед Господом своїм;

65. якi говорять: «Господи наш! Вiдверни вiд нас покарання геєни, адже таке покарання нескiнченне.

66. Яка мерзотна ця обитель i цей притулок!»

67. [Тi], якi, даючи пожертви, не вдаються до марнотратства й не скупляться, тримаючись середини мiж цим,

68. якi не звертаються замiсть Аллаха до iншого бога, якi не вбивають живої душi, не маючи на те права, якi не чинять перелюбу, — а хто робить так, того спiткає кара!

69. У День Воскресiння його кара примножиться, i вiн назавжди залишиться принижений.

70. Окрiм тих, хто покаявся, увiрував i робив добро, Аллах замiнить їхнi лихi вчинки на добрi справи. Аллах — Прощаючий, Милостивий!

71. Хто покається й робитиме добро, той справдi щиро звернеться до Аллаха!

72. [Тi], якi не беруть участi в брехливих розмовах, а коли проходять повз марне, проходять гiдно!

73. Коли їм нагадують знамення Господа їхнього, вони не стають до них глухi й слiпi!

74. [Тi], якi говорять: «Господи наш! Даруй нам насолоду для очей у дружинах наших i в нащадках наших, i зроби нас взiрцем для богобоязливих!»

75. Їхньою винагородою буде найвище мiсце в раю — за те, що вони були терплячi. Там їх зустрiнуть вiтанням i миром!

76. Там вони будуть вiчно. Яка прекрасна ця обитель i цей притулок!

77. Скажи: «Господь не звернув би на вас уваги, якби не вашi прохання». Проте ви вважаєте це брехнею, i скоро [покарання] стане невiдворотним!

[268] «Розрiзнення» (аль-Фуркан) — одна iз назв Корану. Це слово позначає не лише Коран як критерiй добра й зла, а й поступовiсть його зiслання: «Благословенний Той, Хто зiслав те, що роздiляє мiж iстиною та неправдою, роздiл за роздiлом, суру за сурою» (ат-Табарi).

[269] Iдеться про Коран, iстиннiсть якого невiруючi заперечували.

[270] Ат-Табарi коментує: «Iдеться про пил, який стає видно, коли у вiкно заглядає сонце».

[271] «Жителi ар-Рассу» — один iз народiв, який жив на теренах Аравiйського пiвострова. Оскiльки ар-Расс, як свiдчить ат-Табарi, має значення «яма» («щось викопане»), бiльшiсть тлумачiв уважали, що цей народ заселяв мiсцину поблизу якихось колодязiв чи джерел — можливо, в Мад’янi чи серед самудитiв.

[272] «Поганий дощ» (матара с-сау’) – закам’янiла глина, яка знищила Содом i Гомору.

[273] Далiль — «дороговказ» — у арабськiй мовi також має значення «доказ». Саме тому аль-Багаввi коментує цей аят так: «Це означає, що якби не було сонця, то не було б вiдомо, що таке тiнь, i якби не було свiтла, то не було б вiдомо, що таке темрява. Речi пiзнаються через свої протилежностi». Те ж саме вiдзначає iбн Касiр.

[274] Аль-Багаввi коментує: «Воду, яка чиста сама по собi та очищає все iнше».

[275] «За допомогою цього» — ат-Табарi, посилаючись на iбн Аббаса, вiдзначає, що йдеться про Коран.

[276] «Бахрайн» («двi водойми») найчастiше перекладають як «два моря», хоча слово «бахр» може означати й велику рiчку, й частину моря, тобто, взагалi, водний простiр, водойму. Деякi з перших тлумачiв (наприклад, Муджагiд, якого цитує ат-Табарi), вважали, що «змiшування водойм» слiд розумiти так: «Одна з них вливається в iншу».

СУРА 26. АШ-ШУАРА

(ПОЕТИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Та. Сiн. Мiм.

2. Це — знамення ясного Писання!

3. Можливо, ти побиваєшся через те, що вони не вiрують.

4. Якщо Ми побажаємо, то зiшлемо їм з неба знамення, перед яким вони покiрно схилять голови!

5. Що би нового з нагадування Милостивого до них не приходило, вони вiдвертаються.

6. Вони визнали брехнею; до них прийдуть звiстки про те, з чого вони глузували.

7. Невже вони не бачать, скiльки прекрасних рослин зростили Ми на землi?

8. Воiстину, в цьому — знамення, але ж бiльшiсть iз них не вiрує.

9. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

10. Ось твiй Господь звернувся до Муси: «Iди до несправедливого народу,

11. народу Фiрауна. Невже вони не матимуть страху?»

12. Сказав [Муса]: «Я боюся, що вони вважатимуть мене за брехуна,

13. що стиснеться серце моє i не розв’яжеться язик мiй. Вiдiшли когось по Гаруна!

14. Вiдповiдаю перед ними за провину й боюся, що вони мене вб’ють!»[277]

15. Аллах сказав: «Нi! Рушайте обидва з Моїми знаменнями! Ми будемо з вами й будемо слухати!

16. Iдiть до Фiрауна й скажiть: «Господь свiтiв послав нас,

17. щоб ти вiдпустив iз нами синiв Iсраїла!»

18. [Фiраун] сказав: «Чи не ми виховували тебе з дитинства? Чи не серед нас ти пробув багато рокiв,

19. а потiм зробив те, що зробив? Ти — один iз невдячних!»[278]

20. [Муса] вiдповiв: «Я зробив це, коли ще блукав в оманi,

21. я втiк звiдси, коли злякався вас, але мiй Господь дарував менi розсуд та зробив мене посланцем!

22. А милiсть, якою ти менi дорiкаєш, — те, що ти зробив синiв Iсраїла рабами!»

23. Фiраун сказав: «А що таке Господь свiтiв?»

24. [Муса] вiдповiв: «Господь небес, землi й того, що мiж ними, якщо ви впевненi!»

25. Тодi [Фiраун] сказав тим, хто був поруч: «Ви чуєте?!»

26. [Муса] сказав: «Ваш Господь i Господь ваших прабатькiв!»

27. [Фiраун] сказав: «Воiстину, посланець, якого послано до вас — божевiльний!»

28. [Муса] сказав: «Господь сходу, заходу й того, що мiж ними, якщо ви розумiєте!»

29. [Фiраун] сказав: «Якщо ти поклонятимешся замiсть мене iншому богу, я кину тебе до в’язницi!»

30. [Муса] спитав: «А якщо я покажу тобi щось явне?»

31. [Фiраун] вiдповiв: «Покажи це, якщо ти правдивий!»

32. Той кинув свою палицю, й вона стала справжнiм змiєм!

33. Вiн витягнув свою руку, й вона стала чистою для тих, хто дивився на неї!

34. Наближенi [Фiрауна] сказали: «Воiстину, вiн — знаючий чаклун!

35. Вiн прагне вигнати вас iз землi вашої! Що ж ви порадите?»

36. Iншi вiдповiли: «Дай час йому та його брату, й розiшли по мiстах вiсникiв,

37. якi приведуть до тебе всiх знаючих чаклунiв!»

38. Усiх чаклунiв зiбрали у визначений час, у визначений день.

39. Людей спитали: «Чи ви зiбралися?

40. Можливо, нам слiд пiти за чаклунами, якщо вони переможуть».

41. Коли прийшли чаклуни, то запитали у Фiрауна: «Чи буде для нас винагорода, якщо ми переможемо?»

42. Той вiдповiв: «Так, i ви будете одними з наближених!»

43. Муса сказав їм: «Тож кидайте, що маєте кидати!»

44. Вони кинули свої мотузки й палицi та сказали: «Присягаємося могутнiстю Фiрауна, що ми неодмiнно переможемо!»

45. Муса кинув свою палицю. I вона проковтнула те, що вони вигадували!

46. Тодi чаклуни впали ниць.

47. Вони сказали: «Ми увiрували в Господа свiтiв,

48. Господа Муси та Гаруна!»

49. [Фiраун] сказав: «Невже ви довiрилися йому без мого дозволу?! Воiстину, вiн — ваш наставник, який навчив вас чар! Я накажу вiдрубати вам руки й ноги та розiп’ята вас усiх!»

50. Тi вiдповiли: «Не буде в цьому лиха! Воiстину, ми повернемося до Господа свого!

51. Ми сподiваємося, що Вiн простить нам грiхи нашi за те, що ми стали першими вiруючими!»

52. Ми вiдкрили Мусi: «Вийди вночi разом iз Моїми рабами, адже вас будуть переслiдувати!»

53. Фiраун послав глашатаїв до всiх мiст:

54. «Воiстину, цих людей небагато![279]

55. Вони розлютили нас!

56. Воiстину, ми всi маємо бути напоготовi!»

57. Ми вiдiбрали в них сади й джерела,

58. скарби та прекраснi мiсця!

59. Так! Ми передали це все синам Iсраїла.

60. На свiтанку вони рушили за ними.

61. Коли двi групи побачили одна одну, прибiчники Муси сказали: «Воiстину, нас упiймають!»

62. Той сказав: «Нi! Воiстину, зi мною Господь мiй, Який вкаже менi прямий шлях!»

63. Тодi Ми вiдкрили Мусi: «Удар своєю палицею море!» Воно роздiлилося, а кожна частина була наче висока гора!

64. Ми дозволили наблизитися iншим,

65. а потiм урятували Мусу та всiх, хто був iз ним.

66. А тих iнших Ми втопили.

67. Воiстину, в цьому — знамення, але бiльшiсть iз них не вiрує.

68. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

69. Прочитай їм iсторiю про Iбрагiма.

70. Ось вiн сказав батьковi та своєму народовi: «Кому ви поклоняєтеся?»

71. Тi сказали: «Ми поклоняємося iдолам та цiлком вiдданi їм!»

72. Вiн спитав: «Невже вони чують вас, коли ви кличете їх,

73. приносять вам користь чи завдають лиха?»

74. Тi сказали: «Але ми знаємо, що це робили нашi батьки!»

75. [Iбрагiм] сказав: «Чи бачили ви, чому поклоняєтеся

76. ви та вашi прабатьки?

77. Це все Мої вороги, крiм Господа свiтiв,

78. Який мене створив i веде прямим шляхом;

79. Який мене годує та поїть,

80. зцiлює мене, коли я хворiю;

81. Який умертвить мене, а потiм оживить;

82. Який, сподiваюсь, в Судний День простить мої грiхи!

83. Господи! Даруй Менi знання та возз’єднай мене з праведниками!

84. Залиш про мене добру славу в наступних поколiннях!

85. Зроби Мене одним зi спадкоємцiв саду блаженства!

86. I прости мого батька, бо вiн заблукав!

87. I не ганьби мене в День, коли всi воскреснуть,

88. День, коли не допоможе нi майно, нi дiти,

89. а лише чисте серце, з яким хтось прийде до Аллаха!»

90. Рай наблизиться до богобоязливих,

91. а тi, якi збилися зi шляху, ясно побачать пекло.

92. Їх запитають: «Де ж тi, кому ви поклонялися

93. замiсть Аллаха? Невже вони допоможуть вам чи собi?»

94. Їх скинуть туди — разом iз тими, якi збилися зi шляху,

95. а також всiм вiйськом Iблiса.

96. Сперечаючись, вони скажуть одне одному:

97. «Клянемося Аллахом, ми були в явнiй оманi,

98. коли вважали вас рiвними Господу свiтiв!

99. Це грiшники збили нас зi шляху,

100. i немає в нас нi заступникiв,

101. нi близьких друзiв.

102. Якби ми могли повернутися, то були б вiруючими!»

103. Воiстину, в цьому знамення! Але бiльшiсть iз них не вiрує!

104. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

105. Народ Нуха вважав посланцiв брехунами.

106. Ось їхнiй брат Нух сказав їм: «Невже ви не боїтесь?

107. Я — посланець до вас, який гiдний довiри!

108. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!

109. Я не прошу у вас винагороди за це, мене винагородить тiльки Господь свiтiв!

110. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!»

111. Тi вiдповiли: «Невже ми повiримо тобi, якщо за тобою пiшли найжалюгiднiшi?»

112. Вiн сказав: «Не менi знати про те, що вони роблять.

113. Їм вiдплатить тiльки Аллах, якби ви тiльки знали про це!

114. А я не проганятиму вiруючих.

115. Адже я — тiльки ясний застерiгач!»

116. Вони сказали: «Нуху! Якщо ти не припинити, то будеш одним iз каменованих!»

117. Вiн сказав: «Господи! Воiстину, мiй народ визнав мене за брехуна!

118. Тож розсуди мiж нами та врятуй мене й тих вiруючих, якi зi мною!»

119. Ми врятували його й тих, хто був iз ним, у переповненому ковчезi,

120. а потiм утопили всiх iнших!

121. Воiстину, в цьому — знамення! Але ж бiльшiсть iз них не вiрує!

122. Воiстину, Твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

123. Адити визнали посланцiв брехунами.

124. Ось їхнiй брат Гуц сказав їм: «Невже ви не боїтесь?

125. Воiстину, я — посланець до вас, який гiдний довiри!

126. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!

127. Я не прошу у вас винагороди за це, мене винагородить тiльки Господь свiтiв!

128. Невже ви будете марно ставити знаки на кожному пагорбi[280]

129. й зводити високi споруди, наче ви житимете вiчно,

130. й чинити насильство над людьми, як тирани?

131. Бiйтесь Аллаха й корiться менi,

132. Бiйтеся Того, Хто допомiг вам тим, що вам вiдомо:

133. допомiг вам худобою та синами,

134. садами та джерелами!

135. I я боюся, що вас спiткає кара у Великий День!»

136. Тi вiдповiли: «Байдуже нам, чи будеш нас повчати, чи ти не будеш iз тими, якi повчають.

137. Це лише звичаї давнiх поколiнь,

138. i ми не будемо покаранi!»

139. Вони вважали його брехуном, тож Ми знищили їх! Воiстину, в цьому — знамення! Але ж бiльшiсть iз них не вiрує!

140. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

141. Самудити вважали посланцiв брехунами.

142. Ось їхнiй брат Салiх сказав їм: «Невже ви не боїтесь?

143. Воiстину, я — посланець до вас, який гiдний довiри!

144. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!

145. Я не прошу у вас винагороди за це, мене винагородить тiльки Господь свiтiв!

146. Невже вас залишать у безпецi серед усього, що тут:

147. садiв i джерел,

148. посiвiв та пальм iз нiжними плодами,

149. й ви будете вправно висiкати житла в горах?

150. Бiйтесь Аллаха й корiться менi,

151. i не корiться наказу злочинцiв,

152. якi ширять безчестя на землi й нiчого не покращують».

153. Тi вiдповiли: «Ти лише один iз зачарованих,

154. така сама людина, як i ми. Покажи нам знамення, якщо ти один iз правдивих!»

155. Той сказав: «Ось воно — верблюдиця! Вона питиме воду, i ви питимете воду — у визначенi днi!

156. Не завдавайте їй шкоди, iнакше спiткає вас кара у Великий День!»

157. Вони пiдрiзали її жили й пошкодували про це!

158. Спiткала їх кара! Воiстину, в цьому — знамення, але ж бiльшiсть iз них не вiрує!

159. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

160. Народ Лута вважав посланцiв за брехунiв.

161. Ось їхнiй брат Лут сказав їм: «Невже ви не боїтесь?

162. Воiстину, я — посланець до вас, який гiдний довiри!

163. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!

164. Я не прошу у вас винагороди за це, мене винагородить тiльки Господь свiтiв!

165. Невже ви ходитимете до чоловiкiв зi свiтiв,[281]

166. залишаючи дружин, створених для вас Господом вашим? Та ж нi, ви — злочинний народ!»

167. Тi вiдповiли: «Луте! Якщо ти не припинити, то будеш одним iз вигнанцiв!»

168. Вiн сказав: «Я — один iз тих, кому ненависнi вчинки вашi!

169. Господи! Врятуй мене й родину мою вiд того, що роблять вони!»

170. Ми врятували його та його родину — всiх,

171. окрiм старої дружини, яка лишилася позаду.

172. Усiх iнших Ми знищили,

173. проливши на них дощ. Який поганий цей дощ для тих, кого застерiгали!

174. Воiстину, в цьому — знамення, але ж бiльшiсть iз них не вiрує!

175. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

176. Жителi аль-Айки вважали посланцiв брехунами.[282]

177. Ось їхнiй брат Шуайб сказав їм: «Невже ви не боїтесь?

178. Воiстину, я — посланець до вас, який гiдний довiри!

179. Бiйтесь Аллаха й корiться менi!

180. Я не прошу у вас винагороди за це, мене винагородить тiльки Господь свiтiв!

181. Наповнюйте мiру справедливо й не будьте з тих, якi завдають iншим збиткiв.

182. I зважуйте на точних терезах!

183. Не применшуйте того, що належить людям i не поширюйте безчестя на землi!

184. Бiйтеся Того, Хто створив i вас, i першi поколiння!»

185. Тi вiдповiли: «Ти тiльки один iз зачарованих,

186. така сама людина, як i ми. Тож ми думаємо, що ти — брехун!

187. Скинь на нас шматок неба, якщо ти правдивий!»

188. Той сказав: «Мiй Господь краще знає те, що ви робите!»

189. Вони визнали його за брехуна, i їх вразила кара — у День Тiнi! Такою була кара Великого Дня![283]

190. Воiстину, в цьому — знамення, але ж бiльшiсть iз них не вiрує!

191. Воiстину, твiй Господь — Всемогутнiй, Милосердний!

192. А це — зiслане Господом свiтiв.[284]

193. Вiрний Дух зiйшов iз ним

194. на твоє серце, щоб ти був одним iз застерiгачiв.

195. [Зiслане] арабською мовою, зрозумiлою!

196. Мiститься воно в сувоях давнiх народiв.

197. Чи не є знаменням для них те, що його знають ученi синiв Iсраїла?[285]

198. Якби Ми зiслали його комусь iз чужинцiв,

199. i вiн прочитав це для них, то вони б не увiрували!

200. Так Ми вкладаємо [багатобожжя] у серця грiшникiв![286]

201. Вони не увiрують у нього, доки не побачать болiсної кари!

202. Вона вразить їх зненацька, так, що вони й не вiдчують цього!

203. Тодi вони запитають: «Чи не буде нам вiдстрочки?»

204. Невже вони намагаються прискорити Нашу кару?

205. Чи ти знаєш, що коли Ми дозволимо їм користуватися благами довгi роки,

206. а потiм до них прийде те, що їм обiцяно,

207. то блага, якими вони користувалися, нiяк не допоможуть їм?

208. Ми не знищували жодного селища, де б не було перед цим застерiгачiв

209. iз настановою. I Ми не були несправедливi!

210. Шайтани не сходили з ним,[287]

211. Це не личить їм, i неспроможнi вони на це!

212. Усунено їх вiд слухання його!

213. Не звертайся замiсть Аллаха до iншого бога, iнакше будеш серед покараних.

214. Застерiгай своїх найближчих родичiв!

215. Накрий своїм крилом вiруючих, якi пiшли за тобою.[288]

216. А якщо вони не послухають тебе, то скажи: «Я не причетний до того, що ви робите!»

217. I покладайся на Величного, Милосердного,

218. Який бачить тебе, коли ти звершуєш молитви,

219. i рухаєшся серед тих, якi низько вклоняються.

220. Воiстину, Вiн — Всечуючий i Всезнаючий!

221. Чи не розповiсти вам про того, на кого сходять шайтани?

222. Вони сходять на кожного брехуна, грiшника!

223. Вони переповiдають пiдслухане, але ж насправдi бiльшiсть iз них – брехуни!

224. А за поетами йдуть тiльки тi, що збилися зi шляху.

225. Невже ти не бачиш, що вони блукають по всiх долинах[289]

226. i говорять те, чого не роблять?

227. За винятком тих, якi ув iрували , роблять добро, часто згадують Аллаха й захищаються, коли з ними вчинили несправедливо. Скоро дiзнаються тi, якi чинять несправедливо, куди вони повернуться!

[277] «Вiдповiдаю перед ними за провину» — йдеться про вбивство єгиптянина, через яке Муса був змушений утекти з Єгипту.

[278] «Зробив те, що зробив» — iдеться про вбивство єгиптянина.

[279] Iдеться про синiв Iсраїла.

[280] Iбн Касiр пояснює цей аят так: демонструючи свою силу, адити зводили на придорожнiх пагорбах високi будiвлi. Насправдi в цьому не було потреби, тому ця справа була марною.

[281] «Зi свiтiв» — чоловiкiв не лише з народу Лута, а взагалi, «синiв Адама», як пояснюють коментатори (ат-Табарi та аль-Багаввi).

[282] Аль-Айка — селище в Мад’янi, де жив народ Шуайба.

[283] «День Тiнi» (йаум аззулля) — як вiдзначає ат-Табарi та iншi тлумачi, народ Шуайба був знищений вогняною хмарою.

[284] Iдеться про Коран.

[285] Ат-Табарi зазначає, що йдеться про освiчених юдеїв, якi навернулися до iсламу (наприклад, Абд Аллаг бiн Саляма).

[286] Iнтерполяцiя — згiдно з коментарем аль-Багаввi, який посилається на iбн Аббаса, Хасана, Муджагiда та iнших перших тлумачiв.

[287] Iдеться про Коран.

[288] Тобто «будь м’який iз ними» (ат-Табарi).

[289] «Блукають по всiх долинах» — iбн Касiр наводить рiзнi тлумачення цього вислову. Наприклад: «багатослiвнi стосовно кожної забавки», «[блукають] у кожних словах», «поет марно прославляє одних людей та марно принижує iнших». Пiд «поетами» тут маються на увазi поетибагатобожники (ат-Табарi).

СУРА 27. АН-НАМЛЬ

(МУРАХИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Та. Сiн. Це — знамення Корану та ясного Писання,

2. прямий шлях i добра звiстка для вiруючих,

3. якi звершують молитву, дають закят i якi впевненi в iснуваннi наступного життя!

4. Воiстину, тим, якi не вiрують у наступне життя, Ми прикрасили вчинки їхнi, й вони заблукали!

5. Вони — тi, на кого чекає найгiрша кара, а в наступному життi вони зазнають найбiльших втрат!

6. Воiстину, ти отримуєш цей Коран вiд Мудрого, Знаючого.

7. Ось Муса сказав своїй родинi: «Я помiтив вогонь! Я принесу вам звiдти якусь новину або палаючу головню, щоб ви могли зiгрiтися!»

8. Коли вiн пiдiйшов туди, то почув голос: «Благословенний Той, Хто у вогнi, i той, хто поблизу нього! Преславний Аллах, Господь свiтiв!

9. О Мусо! Воiстину, Я — Аллах, Всемогутнiй, Мудрий!

10. Кинь свою палицю!» Коли той побачив, що вона звивається, наче змiя, то кинувся назад i не повернувся. «О Мусо! Не бiйся, адже посланцi не бояться Мене!

11. А якщо хто вчинив несправедливiсть, але потiм замiнив зло добром, то Я — Прощаючий, Милосердний!

12. Поклади свою руку за пазуху й побачиш її чистою, без жодних плям. Такими є деякi з дев’яти знамень для Фiрауна та його народу. Воiстину, вони — нечестивi люди!»

13. Коли їм явили Нашi знамення, вони сказали: «Воiстину, це – явне чаклунство!»

14. Впевненi в їхнiй правдивостi, вони все ж заперечили їх — несправедливо й зверхньо! Поглянь, яким був кiнець нечестивих!»

15. Ми дарували Давуду й Сулайману знання. Вони сказали: «Хвала Аллаху, Який пiднiс нас над багатьма з Його вiруючих рабiв!»

16. Сулайман був спадкоємцем Давуда. Вiн сказав: «О люди! Ми знаємо мову птахiв i нам дано все! Це — очевидна перевага!»[290]

17. Перед Сулайманом було зiбрано його вiйсько з джинiв, людей iптахiв. Їх вишикували лавами.

18. Коли вони прибули в долину мурах, мураха сказала: «О мурахи! Увiйдiть до своїх жител, щоб Сулайман i його вiйсько не почавили вас, навiть не вiдчувши цього!»

19. Вiн усмiхнувся й почав смiятися з цих слiв. Вiн сказав: «Господи! Спонукай мене до подяки за тi блага, якi Ти дарував менi й моїм батькам, до добрих вчинкiв, якими Ти задоволений! Введи мене з милостi Своєї до числа Твоїх праведних рабiв!»

20. Якось вiн оглядав птахiв i сказав: «Що зi мною? Я не бачу одуда! Чи, можливо, вiн вiдсутнiй?

21. Я скараю його жорстокою карою або зарiжу, якщо вiн не наведе ясного доказу!»

22. Той швидко з’явився i сказав: «Я дiзнався про те, чого ти не знаєш! Я прибув до тебе з Саби з правдивою звiсткою![291]

23. Я знайшов там жiнку, яка владарює ними! Їй дано все, вона має великий трон!

24. I я побачив, що вона та її народ поклоняються сонцю замiсть Аллаха! Шайтан прикрасив їм вчинки їхнi, збив їх зi шляху, i вони не йдуть прямим шляхом.

25. I щоб вони не поклонялись Аллаху, Який виводить усе таємне на небесах i на землi та знає, що ви приховуєте й що вiдкриваєте.

26. Аллах! Немає бога, крiм Нього, Господа великого трону!»

27. [Сулайман] сказав: «Подивимось, чи сказав ти правду, чи належиш до брехунiв!

28. Iди з цим листом вiд мене й вiддай їм. А потiм вiдiйди та зачекай, що вони скажуть у вiдповiдь!»

29. [Цариця] сказала: «О вельможi! Менi принесли шляхетного листа

30. вiд Сулаймана, i в ньому написано: «Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

31. Не вивищуйтеся надi мною та прийдiть до мене покiрними!»

32. Вона сказала: «О вельможi! Порадьте менi, що робити, адже я нiколи не приймала рiшень без вас!»

33. Тi вiдповiли: «Ми маємо силу й мiць, але рiшення за тобою! Подумай, що ти накажеш нам!»

34. Вона сказала: «Царi, коли входять до селища, руйнують його й перетворюють наймогутнiших жителiв у наймiзернiших. Саме так вони чинять!

35. Я вiдiшлю їм дари й подивлюся, з чим прийдуть назад посли!»[292]

36. Коли тi прийшли до Сулаймана, вiн сказав: «Невже ви прагнете допомогти менi багатством? Те, що дарував менi Аллах, краще за принесене вами! Нi, це ви радiєте дарам, якi приносять вам!

37. Повертайся до них, а ми прийдемо з вiйськом, перед яким тi не встоять, i виженемо їх звiдти, жалюгiдними й приниженими!»

38. Сулайман сказав: «О вельможi! Хто з вас принесе менi її трон ранiше, нiж вони прийдуть до мене покiрними?»

39. Один могутнiй джин сказав: «Я принесу його тобi ранiше, нiж ти пiдведешся зi свого мiсця! Я маю достатньо сили й заслуговую на довiру!»[293]

40. А той, який мав знання з Писання, сказав: «Я принесу його тобi ранiше, нiж ти встигнеш клiпнути оком!» Побачивши встановлений перед собою трон, [Сулайман] сказав: «Така ласка Господа мого, якою Вiн мене випробовує — буду я вдячним чи невдячним? Хто дякує, той дякує лише задля себе, а хто невдячний, то, воiстину, Господь мiй — Багатий, Щедрий!»[294]

41. [Сулайман] сказав: «Зробiть її трон невпiзнанним! Подивимося, чи йде вона прямим шляхом, чи вона — одна з тих, якi не йдуть прямим шляхом!»

42. Коли та прийшла, її запитали: «Чи такий твiй трон?» Вона сказала: «Наче це вiн сам!» [Сулайман сказав:] «Знання дано нам ранiше за неї, i ми покiрнi [Аллаху!]».

43. Її збивало зi шляху те, чому вона поклонялася замiсть Аллаха. Воiстину, вона була з народу невiруючого!

44. Їй сказали: «Увiйди до палацу!» Коли вона побачила його, то сприйняла за поверхню води та оголила свої ноги. Сулайман сказав: «Цей палац iз кришталю!» Вона сказала: «Господи! Я була несправедлива до себе! I я разом iз Сулайманом корюся Аллаху, Господу свiтiв!»

45. Ми вiдiслали до самуцитiв їхнього брата Салiха, щоб вони поклонялись Аллаху, але тi роздiлилися на двi групи й почали сперечатися мiж собою.

46. Вiн сказав: «О народе мiй! Чому ви намагаєтеся прискорити зло, а не добро? Чому ви не просите в Аллаха прощення — можливо, Вiн змилується над вами?»

47. Тi сказали: «Ми бачимо в тобi й у тих, хто з тобою, поганий знак!» Той сказав: «Ваш поганий знак належить Аллаху, але ви — народ, який спокушають!»

48. У мiстi були дев’ятеро, якi ширили безчестя на землi й нiчого не покращували.

49. Вони сказали: «Поклянiться одне одному Аллахом, що вночi ми нападемо на Салiха та його родину, а потiм скажемо його близькому родичу, що ми не були свiдками вбивства його родини й говоримо правду!»

50. Вони хитрували, але хитрували й Ми, а вони цього не знали!

51. Поглянь, до чого призвели їхнi хитрощi: Ми знищили їх разом з усiм їхнiм народом!

52. Ось їхнi будинки, зруйнованi за те, що вони були несправедливi. Воiстину, в цьому — знамення для знаючих людей!

53. Ми врятували тих, якi увiрували й були богобоязливими.

54. Ось Лут сказав своєму народу: «Невже ви будете коїти мерзеннi вчинки, хоч самi бачите це?

55. Невже ви будете приходити з пристрастю до чоловiкiв, а не до жiнок? Та ж нi, ви невiгласи!»

56. Єдина вiдповiдь його народу була така: «Виженiть рiд Лута з вашого селища! Воiстину, вони вважають себе пречистими!»

57. Ми врятували його та його родину, окрiм дружини. Ми призначили їй лишитися позаду!

58. Ми зiслали на них дощ. Яким поганим був цей дощ для тих, кого застерiгали!

59. Скажи: «Хвала Аллаху! Мiф Його обраним рабам! Аллах кращий чи тi, кому вони поклоняються замiсть Нього?»

60. Хто створив небеса i землю та пролив вам iз неба воду? Нею Ми вирощуємо прекраснi сади. Ви б не спромоглися виростити там дерев. То чи є крiм Аллаха iнший бог? Та ж нi, але вони — люди, якi вiдхиляються.[295]

61. Хто зробив землю житлом, створив з її трiщин рiки, поставив на нiй мiцнi гори та встановив перепону мiж двома водоймами? То чи є крiм Аллаха iнший бог? Тi ж нi, бiльшiсть iз них не знає.

62. Хто вiдповiдає на благання нужденного, коли той кличе Його, Хто вiдвертає зло й робить вас намiсниками на землi? То чи є крiм Аллаха iнший бог? Мало ви замислюєтесь!

63. Хто вказує вам шлях у темрявi сушi й моря, Хто вiдсилає вiтри добрими вiсниками Своєї милостi? То чи є крiм Аллаха iнший бог? Вiн вищий вiд того, що ви додаєте Йому в поклонiннi!

64. Хто створює творiння вперше, а потiм повторює його? Хто дарує вам надiл iз небес i землi? То чи є крiм Аллаха iнший бог? Скажи: «Наведiть ваш доказ, якщо ви правдивi!»[296]

65. Скажи: «Нiхто на небесах i на землi не знає потаємного, крiм Аллаха! Вони навiть не знають, коли воскреснуть!»

66. Але вони не знають i про наступне життя. Вони мають сумнiви щодо нього, навiть слiпi до нього![297]

67. Говорять тi, якi не вiрують: «Невже ми й нашi батьки, ставши прахом, знову вийдемо [з могил]?

68. I нам, i нашим батькам уже обiцяли це ранiше. Та це тiльки казки давнiх народiв!»

69. Скажи: «Йдiть землею та погляньте, яким був кiнець грiшникiв!»

70. Тож не сумуй через них i не переживай через їхнi хитрощi!

71. Вони запитують: «Коли ж прийде обiцяне, якщо ви правдивi?»

72. Скажи: «Можливо, те, що ви намагаєтеся прискорити, вже поблизу вас!»

73. Воiстину, твiй Господь ласкавий до людей, але бiльшiсть iз них не дякує.

74. Воiстину, твiй Господь знає, що приховано в їхнiх серцях, i що вони вiдкривають.

75. На небесах i на землi немає такого потаємного, якого б не було в ясному Писаннi!

76. Воiстину, цей Коран розповiдає синам Iсраїла бiльшiсть того, про що вони сперечаються.

77. Воiстину, це — прямий шлях i милiсть для вiруючих!

78. Воiстину, твiй Господь розсудить мiж ними Своїм судом. А Вiн — Всемогутнiй, Знаючий!

79. Покладайся на Аллаха! Воiстину, ти йдеш шляхом явної iстини!

80. Воiстину, ти не змусиш мертвих чути, а глухих не змусиш почути заклик, якщо вони вiдвертаються.

81. Ти не виведеш слiпих iз омани. Ти можеш змусити чути тiльки тих, хто вiрує в Нашi знамення й вiдданий [Нам]!

82. Коли над ними звершиться слово, Ми виведемо до них iз землi тварину. Вона скаже їм, що люди не були впевненi в Наших знаменнях.[298]

83. Того Дня Ми зберемо з кожного народу натовп тих, якi вважали за брехню Нашi знамення, i їх пiдганятимуть!

84. Коли вони прийдуть, Вiн скаже: «Невже ви вважали Мої знамення за брехню, не осягнувши їх знанням? Що ж ви накоїли?»

85. Слово звершиться над ними — за те, що вони чинять несправедливiсть, вони не розмовлятимуть!

86. Хiба вони не бачили, що Ми зробили нiч для вашого вiдпочинку, а день — часом свiтла? Воiстину, в цьому — знамення для вiруючих людей!

87. Того Дня засурмлять у рiг, i вжахнуться всi, хто на небесах i на землi, крiм тих, кого побажав обрати Аллах! Усi слухняно постануть перед Ним!

88. Ти побачиш, що гори, якi ти вважав непорушними, почнуть рухатися, наче хмари. Таке творiння Аллаха, Який зробив досконалою кожну рiч. Воiстину, Йому вiдомо те, що ви робите!

89. I хто прийде з добрим вчинком, той матиме краще за нього. Того Дня вони будуть убезпеченi вiд жаху!

90. А хто прийде з поганим вчинком, тих кинуть у вогонь долiлиць: «Чи не платять вам лише за те, що ви робили?»

91. «Менi наказано тiльки поклонятися Господу цього мiста, Який зробив його забороненим. Йому належить кожна рiч! I менi наказано бути вiдданим [Йому]

92. й читати Коран. Хто йде прямим шляхом, iде ним лише для себе». А тому, хто збився зi шляху, то скажи йому: «Я тiльки застерiгач!»

93. Скажи: «Хвала Аллаху! Вiн покаже вам Свої знамення, й ви впiзнаєте їх. А Господь твiй не оминає того, що ви робите!»

[290] Згiдно з тлумаченням аль-Багаввi слово «перевага» (фадль) може також означати «ласку», «милiсть», тобто можливий варiант перекладу — «очевидна ласка».

[291] «Саба» — Сабейське царство, прадавня держава на пiвднi Аравiйського пiвострова.

[292] Як вiдзначає iбн Касiр, iбн Аббас та багато iнших тлумачiв розумiли цей аят так: якщо Сулайман (мир йому) прийме дари, то це означає, що вiн — цар, а якщо не прийме, то це означає, що вiн — пророк.

[293] Iфрит («могутнiй джин») — страшний та сильний демон, «наче гора» (iбн Касiр за переказом вiд Абу Салiха).

[294] «Той, який володiв знанням iз Писання» — згiдно з аль-Багаввi, бiльшiсть тлумачiв вважає, що йдеться про Асафа бiн Бархiю, приятеля Сулаймана, який був писарем (за iншою версiєю — вiзиром).

[295] «Люди, якi вiдхиляються» — переклад згiдно з коментарем ат-Табарi. Ще один можливий варiант — «люди, якi додають Аллаху рiвних» (так вважав аль-Багаввi та iбн Касiр).

[296] «Повторює його» — згiдно з коментарем аль-Багаввi, йдеться про воскресiння.

[297] Можливий ще iнший варiант перекладу: «Їхнє знання сягне повноти лише в наступному життi» (див. коментарi ат-Табарi та аль-Багаввi).

[298] Iбн Касiр коментує: «Ця тварина з’явиться в останнi часи, коли люди зiпсуються, вiдступлять вiд наказiв Аллаха й спотворять iстинну релiгiю».

СУРА 28. АЛЬ-КАСАС

(РОЗПОВІДЬ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Та. Сiн. Мiм.

2. Це — знамення ясного Писання!

3. Ми в iстинi прочитаємо тобi розповiдь про Мусу й Фiрауна — для вiруючих людей!

4. Воiстину, Фiраун вивищився на землi й роздiляв її жителiв на групи. Одну з них вiн ослабляв, убивав їхнiх синiв i залишав живими їхнiх жiнок. Воiстину, вiн був одним iз тих, хто поширював безчестя на землi!

5. Ми побажали виявити милiсть до тих, якi були ослабленi на землi, зробити їх провiдниками й спадкоємцями,

6. утвердити їх на землi й показати Фiрауну, Гаману та їхньому вiйську те, чого вони стереглися!

7. Ми вiдкрили матерi Муси: «Годуй його своїм молоком. А коли боятимешся за нього, то кинь його в рiку. Не бiйся та не сумуй, Ми повернемо його тобi й зробимо одним iз посланцiв!»

8. Родина Фiрауна пiдiбрала його, щоб вiн став для них ворогом i печаллю. Воiстину, Фiраун, Гаман та їхнє вiйсько були грiшниками!

9. Дружина Фiрауна сказала: «Насолода моїх i твоїх очей! Не вбивайте його! Можливо, вiн принесе нам користь або ми вiзьмемо його за сина». Вони нi про що не здогадувалися!

10. Серце матерi Муси спорожнiло. Вона була готова вiдкритися, але Ми укрiпили її серце, щоб вона була вiруючою.[299]

11. Вона сказала сестрi Муси: «Йди за ним!» Та спостерiгала за ним здалеку, а вони нi про що не здогадувалися!

12. Ранiше Ми не дозволили йому мати годувальниць, тож вона сказала: «Чи не показати вам родину, яка дбатиме про нього для вас i бажатиме йому добра?»

13. Так Ми повернули його матерi, щоб утiшити очi її, щоб вона не сумувала й знала, що обiцянка Аллаха правдива! Але бiльшiсть iз них не знає!

14. Коли вiн досягнув повнолiття й зрiлостi, Ми дарували йому мудрiсть i знання. Так Ми винагороджуємо праведникiв!

15. Якось вiн увiйшов до мiста, коли його жителi були неуважними. Там вiн побачив двох чоловiкiв, якi билися. Один був iз його народу, а другий був ворогом. Чоловiк iз його народу попросив допомоги проти ворога, й Муса вдарив того кулаком i вбив. Вiн сказав: «Це — один iз вчинкiв шайтана! Воiстину, вiн явний ворог, який збиває зi шляху!»[300]

16. Вiн сказав: «Господи! Я був несправедливим до себе. Прости мене!» Вiн простив його, бо Вiн — Прощаючий, Милосердний!

17. Вiн сказав: «Господи! За милiсть, яку Ти виявив до мене, я нiколи не буду допомагати злочинцям!»

18. Вiн увiйшов до мiста зранку, озираючись, з острахом. I раптом той, хто просив допомоги напередоднi, знову попросив допомогти. Але Муса сказав йому: «Ти справдi заблукав!»

19. Коли вiн хотiв схопити того, хто був їхнiм ворогом, той сказав: «О Мусо! Невже ти хочеш вбити мене так, як учора вбив iншу людину? Ти хочеш стати тираном на землi й не хочеш бути тим, хто робить добро?»

20. З околиць мiста, поспiшаючи, прибiг чоловiк. Вiн сказав: «О Мусо! Наближенi [до Фiрауна] змовляються вбити тебе! Тiкай звiдси! Я бажаю тобi добра!»

21. Муса пiшов звiдти, озираючись з острахом, i сказав: «Господи! Врятуй мене вiн несправедливих людей!»

22. Рушивши в бiк Мад’яну, вiн сказав: «Можливо, Господь вкаже менi правильний шлях!»

23. Коли вiн прийшов до колодязя в Мад’янi, то побачив там групу людей, якi напували худобу, й двох жiнок, якi вiдганяли стадо. [Муса] запитав: «Що з вами?» Тi вiдповiли: «Ми не можемо напувати худобу, доки не пiдуть iншi пастухи. А наш батько вже дуже старий!»

24. Вiн напоїв для них худобу, а потiм вiдiйшов у затiнок i сказав: «Господи! Я потребую будьякого блага, яке Ти можеш зiслати менi!»

25. I ось до нього сором’язливо пiдiйшла одна з двох жiнок i сказала: «Мiй батько кличе тебе, щоб вiддячити за те, що ти напоїв худобу». I коли вiн пiшов i розповiв свою iсторiю, той сказав: «Не бiйся! Ти врятувався вiд несправедливих людей!»

26. Одна з двох жiнок сказала: «Батьку наш! Найми його для роботи! Воiстину, найкращим, кого ти наймеш, буде сильна й гiдна довiри людина!»

27. Той вiдповiв: «Я хочу одружити тебе з однiєю зi своїх доньок — за умови, що ти наймешся до мене на вiсiм рокiв. А якщо ти вiдпрацюєш усi десять, то це залежатиме тiльки вiд твого бажання. Я не хочу обтяжувати тебе. Ти побачиш, якщо побажає Аллах, що я — один iз праведникiв!»

28. [Муса] сказав: «Нехай так i буде мiж нами! Який би з двох строкiв я не вiдбув, нехай мене не силують. Аллах — Поручитель того, що ми говоримо!»

29. Коли Муса вiдбув строк i вирушив iз родиною в дорогу, вiн помiтив на схилi гори вогонь i сказав: «Зачекайте тут, я помiтив вогонь! Я принесу вам звiдти якусь звiстку чи палаючу головню, щоб ви могли зiгрiтися».

30. Коли вiн пiдiйшов туди, його покликали з правого боку долини, з благословенного мiсця, де росло дерево: «О Мусо! Воiстину, Я — Аллах, Господь свiтiв!

31. Кинь свою палицю!» Коли той побачив, що вона звивається, наче змiя, то кинувся назад i не повернувся. «О Мусо! Повернись i не бiйся, бо ти в безпецi!

32. Поклади свою руку за пазуху i знайдеш її чистою, без жодних плям! Притисни руку до себе, щоб не мати страху. Це — два докази вiд Господа твого для Фiрауна та його наближених. Воiстину, вони — нечестивi люди!»

33. Той сказав: «Господи! Я вбив одного з них i боюся, що вони вб’ють мене!

34. А мiй брат, Гарун, красномовнiший за мене. Вiдiшли його разом зi мною як помiчника, який пiдтвердить мої слова. Я боюся, що вони вважатимуть мене за брехуна!»

35. Аллах сказав: «Ми змiцнимо твою правицю твоїм братом i даруємо вам обом доказ, тож вони не зможуть завдати вам шкоди. З Нашими знаменнями переможете й ви, й вашi послiдовники!»[301]

36. Коли Муса прийшов iз Нашими ясними знаменнями, йому сказали: «Це тiльки вигадане чаклунство! Ми не чули такого вiд наших прабатькiв!»

37. Муса сказав: «Мiй Господь краще знає, хто прийшов iз вказiвкою прямого шляху вiд Нього й хто матиме успiх у наступному життi. Воiстину, нечестивi не матимуть успiху!»

38. Фiраун сказав: «О наближенi! Я не знаю для вас iншого бога, крiм мене. Гамане, розпали для мене вогонь над глиною та зроби для мене вежу, щоб я мiг пiднятися до бога Муси. Але я, воiстину, думаю, що вiн — один iз брехунiв!»

39. Вiн та його вiйсько вивищувалися на землi без жодного права. Вони думали, що не повернуться до Нас!

40. Ми схопили його разом iз вiйськом i втопили в морi. Подивись, яким був кiнець нечестивих!

41. Ми зробили їх провiдниками, якi кличуть у вогонь. Не допоможуть їм у День Воскресiння!

42. Ми зробили так, щоб прокляття переслiдувало їх у цьому свiтi, а в День Воскресiння вони будуть серед вiддалених![302]

43. Знищивши першi поколiння, Ми дарували Мусi Писання як яснi настанови для людей, прямий шлях i милiсть — можливо, вони замисляться!

44. Тебе не було на захiдному схилi гори, коли Ми встановили для Муси Наш наказ, i тебе не було серед свiдкiв цього.

45. Але Ми створили iншi поколiння. Довго тривав їхнiй строк! Тебе не було серед жителiв Мац’яну, коли Ми читали їм Нашi знамення, але там були посланцi.

46. Тебе не було на схилi гори, коли Ми закликали, але це — милiсть вiд Господа твого, щоб ти застерiгав народ, до якого ранiше не приходив застерiгай — можливо, вони замисляться!

47. Якби так не було, а їх спiткало лихо за те, що вони приготували своїми руками, то вони б сказали: «Господи наш! Чому Ти не вiдiслав до нас посланця, щоб ми пiшли за Твоїми знаменнями й були б одними з вiруючих?»

48. Коли до них прийшла iстина вiд Нас, то вони сказали: «Чому йому не дано те, що дано Мусi?» Хiба вони не виявили невiр’я до того, що було дано Мусi ранiше? Вони говорять: «Два чаклунства, якi пiдтримують одне одного!» I ще говорять: «Ми не вiруємо в це все!»[303]

49. Скажи: «Якщо ви правдивi, то принесiть таке писання вiд Аллаха, яке буде правильнiше за цi два — тодi я пiду за ним!»

50. А якщо вони не дадуть тобi вiдповiдi, то знай, що вони лише йдуть за своїми пристрастями. А хто заблукав сильнiше за того, хто йде за своїми пристрастями без жодного дороговказу вiд Аллаха? Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом несправедливих людей!

51. Ми донесли до них слово, щоб вони могли замислитися.

52. Тi, кому Ми дарували Писання ранiше, вiрують у нього.[304]

53. Коли їм читають його, то вони говорять: «Ми увiрували в нього. Це — iстина вiд Господа нашого! Ми ще ранiше були вiдданi [Йому]!»

54. За своє терпiння вони отримають подвiйну винагороду. Вони вiдвертають зло добром i жертвують iз того, чим Ми надiлили їх.

55. Коли вони чують марнi розмови, то вiдвертаються вiд них i говорять: «Нам — нашi вчинки, а вам — вашi вчинки. Мир вам! Ми не бажаємо йти шляхом невiгласiв!»[305]

56. Воiстину, ти не зможеш вказати прямий шлях тим, кого любиш, та Аллах веде прямим шляхом, кого побажає. I Вiн краще знає тих, хто йде прямим шляхом!

57. Вони сказали: «Якщо ми пiдемо твоїм прямим шляхом разом iз тобою, то нас виженуть iз нашої землi!» Хiба Ми не закрiпили за ними безпечної святинi, куди приносять плоди рiзного виду як надiл вiд Нас? Але ж бiльшiсть iз них не знає!

58. Скiльки селищ, якi тiшилися своїми земними багатствами, Ми винищили! Ось їхнi житла, в яких пiсля них майже нiхто не живе. Це все успадкували Ми!

59. Твiй Господь не знищував жодного селища, доки не вiдсилав у головне з них посланця, який читав їм Нашi знамення. I Ми не знищували селища, якщо його жителi не були несправедливими!

60. Усе, що вам дано — насолода земного життя та його прикраси. Те, що в Аллаха — краще й довговiчнiше! Невже ви не розумiєте?

61. Невже той, кому Ми дали прекрасну обiцянку, з якою вiн зустрiнеться, подiбний до того, кому Ми дозволили насолоджуватися благами земного життя та кого в День Воскресiння буде покарано?

62. Того Дня Вiн покличе їх i запитає: «Де ж тi, рiвнi Менi, яких ви вигадували?»

63. Скажуть тi, над ким справдилося слово: «Господи наш! Ось тi, кого ми збили зi шляху. Ми збили зi шляху їх так, як ранiше збилися самi! Ми зрiкаємося їх перед Тобою. Вони поклонялися не нам!»

64. I скажуть: «Кличте своїх спiльникiвiдолiв!» Вони покличуть їх, але не почують вiдповiдi й побачать кару. Якби вони йшли прямим шляхом!

65. Того Дня Вiн покличе їх i запитає: «Що ви вiдповiли посланцям?»

66. Того Дня всi звiстки буде приховано вiд них, i вони не зможуть розпитати одне одного!

67. А той, хто покаявся та робив добро, можливо, матиме успiх!

68. Твiй Господь творить, що побажає, та обирає, але вони не мають вибору. Пречистий Аллах i Вищий вiд того, що додають Йому в поклонiннi![306]

69. Твiй Господь знає, що ховається в їхнiх грудях, i те, що вони вiдкривають.

70. Вiн — Аллах, немає бога, крiм Нього! Йому належить хвала в життi першому й життi наступному! Вiн вирiшує, i до Нього ви повернетесь!

71. Скажи: «Як ви вважаєте, якщо Аллах подовжить вам нiч аж до Дня Воскресiння, то який бог, крiм Аллаха, принесе вам свiтло? Невже ви не чуєте?»

72. Скажи: «Як ви вважаєте, якщо Аллах подовжить вам день аж до Дня Воскресiння, то який бог, крiм Аллаха, принесе вам нiч, щоб ви мали змогу вiдпочити в цей час? Невже ви не бачите?»

73. З милостi Своєї Вiн створив для вас нiч i день, щоб ви мали змогу вiдпочивати й шукати ласки Його — можливо, ви будете вдячнi!

74. Того Дня Вiн покличе їх i запитає: «Де ж тi, рiвнi Менi, яких ви вигадували?»

75. Ми вiзьмемо свiдка з кожної громади й скажемо: «Наведiть ваш доказ!» Тодi вони дiзнаються, що iстина належить Аллаху. Залишать їх тi, кого вони вигадували!

76. Воiстину, Карун походив iз народу Муси, але утискав цих людей. Ми дарували йому стiльки скарбiв, що ключi вiд них були важкi навiть для групи силачiв. Ось його народ сказав йому: «Не радiй! Воiстину, Аллах не любить тих, якi радiють![307]

77. Користуючись тим, що дарував тобi Аллах, шукай наступного життя, але не забувай про свою частку в земному життi. Роби добро — так, як вчинив iз тобою Аллах, i не прагни ширити безчестя на землi. Воiстину, Аллах не любить нечестивих!»

78. Той вiдповiв: «Це все дано менi завдяки моєму знанню!» Невже вiн не знав, що Аллах iще ранiше знищив iншi поколiння, якi були могутнiшi за нього силою та мали бiльшi статки? Грiшникiв не будуть розпитувати про їхнi грiхи![308]

79. Ось [Карун], надiвши прикраси, вийшов до свого народу. Тi, якi бажали благ земного життя, сказали: «Якби в нас було те, що дано Каруну! Воiстину, вiн має великий надiл!»

80. А тi, яким було дано знання, сказали: «Горе вам! Винагорода Аллаха краща для тих, хто увiрував i робив добро. Але отримають її тiльки терплячi!»

81. Ми звелiли землi поглинути його разом iз житлом. У нього не було прихильникiв, якi б могли допомогти йому замiсть Аллаха, i вiн сам не мiг допомогти собi!

82. А тi, якi вчора бажали опинитися на його мiсцi, зранку сказали: «Оце так! Аллах збiльшує та зменшує надiл тим iз рабiв Своїх, кому побажає! Якби не милiсть Аллаха, то Вiн звелiв би землi поглинути й нас. Оце так! Невiруючi не матимуть успiху!»

83. Останню обитель Ми приготували для тих, хто не бажає вивищуватися на землi й поширювати безчестя. А найкращий вихiд — для богобоязливих!

84. Хто прийде з добрим вчинком, отримає краще за нього. А хто прийде з поганим вчинком, то тим, якi чинили зло, вiдплатять тiльки за те, що вони робили!

85. Воiстину, Той, Хто зобов’язав тебе [проголошувати] цей Коран, неодмiнно поверне тебе в мiсце повернення. Скажи: «Мiй Господь краще знає, хто пристав на прямий шлях, а хто перебуває в явнiй оманi!»[309]

86. Ти не чекав, що тобi буде дано Писання, але така милiсть вiд Господа твого. Тож нiколи не пiдтримуй невiруючих!

87. Нехай вони не вiдвернуть тебе вiд знамень Аллаха пiсля того, як тобi зiслано їх. Закликай до Господа свого й не будь одним iз багатобожникiв.

88. I не звертайся до iншого бога замiсть Аллаха, адже немає бога, крiм Нього! Кожна рiч загине, крiм Його лику! Йому належать рiшення, й до Нього повернення!

[299] «Серце матерi Муси спорожнiло» — «звiльнилося вiд усього, що є на свiтi, крiм думки про Мусу» (iбн Касiр).

[300] «Коли його жителi були неуважнi» — пiзно ввечерi, «мiж заходом сонця й нiччю» (iбн Касiр вiд iбн Аббаса).

[301] Слово «султан» у Коранi має значення: «доказ», «влада», тож можливий переклад — «даруємо вам владу». Проте, враховуючи контекст (зокрема, кiнець аяту), iдеться саме про «доказ» як Боже знамення.

[302] «Серед вiддалених» — «далеких вiд будьякого блага» (аль-Багаввi).

[303] «Два чаклунства» — iбн Касiр, посилаючись на iбн Аббаса та iнших тлумачiв, вiдзначає, що так невiруючi назвали Коран i Тору.

[304] «У нього»: як вiдзначає iбн Касiр, iдеться про Коран.

[305] «Мир вам!» — вжито в значеннi «прощавайте», наче в кiнцi розмови.

[306] «Але вони не мають вибору» — як свiдчить iбн Касiр, iдеться про те, що насправдi тiльки Аллах здатен творити, а не вигаданi божества.

[307] Як свiдчить ат-Табарi, поняття «усба» (перекладене тут як «група») означає кiлькiсть людей аж до сорока осiб.

[308] Як пояснює аль-Багаввi з посиланням на Хасана, грiшникiв будуть запитувати лише для їх викриття. Насправдi Всевишнiй знає про них усе.

[309] Переклад — згiдно з тлумаченням iбн Касiра (окремi коментатори розумiють дiєслово фарада («зобов’язав») як «зiслав» або «дарував» — див. тафсiри аль-Багаввi та ат-Табарi). «Мiсце повернення» (за переказами вiд iбн Аббаса) — Мекка.

СУРА 29. АЛЬ-АНКАБУТ

(ПАВУК)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.

2. Невже люди думають, що їх залишать у спокої та не будуть випробовувати лише тому, що вони скажуть: «Ми увiрували»?

3. Ми випробовували тих, якi жили ще ранiше. Аллах неодмiнно знатиме тих, якi говорять правду, й тих, якi брешуть!

4. Невже тi, якi чинять злi вчинки, вважають, що зможуть випередити Нас? Погано ж розсудили вони![310]

5. А якщо хтось сподiвається на зустрiч iз Аллахом, то призначений Аллахом строк неодмiнно настане. Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

6. Хто веде боротьбу, той веде боротьбу тiльки для себе. Воiстину, Аллах не потребує жителiв свiтiв!

7. Тим, якi увiрували й робили добро, Ми простимо злi вчинки їхнi та винагородимо кращим за те, що робили вони!

8. Ми заповiли людинi добре ставитись до батькiв. А якщо вони будуть силувати тебе додавати Менi рiвних, про яких ти нiчого не знаєш, то не слухайся їх. Ви повернетесь до Мене, i тодi Я сповiщу вас про те, що ви робили!

9. А тих, якi увiрували й робили добро, Ми введемо до праведникiв.

10. Серед людей є такi, якi говорять: «Ми увiрували в Аллаха!» Але щойно вони постраждають заради Аллаха, то сприймають людську спокусу за кару вiд Аллаха. Та якщо прийде перемога вiд Господа твого, вони скажуть: «Ми були з вами!» Хiба Аллах не краще знає те, що ховається в серцях жителiв свiтiв?

11. Аллах неодмiнно знатиме тих, якi увiрували, й неодмiнно знатиме лицемiрiв!

12. Невiруючi говорять вiруючим: «Iдiть нашим шляхом, i тодi ми вiзьмемо на себе вашi грiхи!» Але ж вони не вiзьмуть на себе жодного грiха! Воiстину, вони — брехуни!

13. Вони понесуть свiй тягар i — разом зi своїм — ще й iнший тягар! А в День Воскресiння їх неодмiнно запитають про те, що вони вигадували!

14. Ми вiдiслали Нуха до його народу, де вiн пробув тисячу рокiв без п’ятдесяти. Тих людей вразив потоп, бо вони були нечестивцями!

15. Ми врятували його й тих, хто був у ковчезi, i зробили його знаменням для свiтiв![311]

16. Ось Iбрагiм сказав своєму народу: «Поклоняйтесь Аллаху й бiйтесь Його! Так буде краще для вас, якби ви тiльки знали!

17. Замiсть Аллаха ви поклоняєтесь iдолам та вигадуєте неправду. Воiстину, тi, кому ви поклоняєтеся замiсть Аллаха, не здатнi дати вам надiл. Шукайте свiй надiл в Аллаха, поклоняйтеся Йому й дякуйте Йому! До Нього ви повернетесь!»

18. Якщо ви вважатимете це брехнею, то так само вважали це брехнею й народи, що жили ранiше за вас. Воiстину, посланець повинен тiльки передати ясне послання!

19. Невже вони не бачать, як Аллах створює творiння вперше, а потiм творить знову? Воiстину, це легко для Аллаха!

20. Скажи: «Йдiть землею та погляньте, як Вiн створив творiння вперше. А потiм Аллах здiйснить останнє творення. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!»[312]

21. Вiн карає, кого побажає, i милує, кого побажає! До Нього вас повернуть!

22. Ви не врятуєтесь нi на небi, нi на землi. Немає у вас, окрiм Аллаха, нi покровителя, нi помiчника!»

23. Тi, якi не вiрують у знамення Аллаха та зустрiч iз Ним, утратили надiю на Мою милiсть. На них чекає болiсна кара!

24. Вiдповiдь народу [Iбрагiма] була лише така: «Убийте його або спалiть!» Та Аллах врятував його вiд вогню. Воiстину, в цьому — знамення для вiруючих людей!

25. [Iбрагiм] сказав: «Замiсть Аллаха ви поклоняєтесь iдолам тiльки тому, що маєте в земному життi взаємну любов. Але потiм, у День Воскресiння, однi з вас зречуться i проклянуть iнших. Вашим притулком буде вогонь i не буде у вас помiчникiв!»

26. Лут повiрив йому, тож [Iбрагiм] сказав: «Я збираюся здiйснити переселення заради свого Господа. Воiстину, Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!»

27. I Ми дарували йому Iсхака та Якуба й дарували його нащадкам пророцтво й Писання. I Ми дали йому винагороду в земному життi, а в життi наступному вiн буде разом iз праведниками!

28. Ось Лут сказав своєму народу: «Воiстину, ви чините таку мерзоту, якої досi не чинив нiхто з жителiв свiтiв!

29. Невже ви ходите до чоловiкiв, перекриваєте дороги та робите вiдразне на своїх зiбраннях?» Та вiдповiдь його народу була лише одна: «Яви нам кару Аллаха, якщо ти говориш правду!»

30. Той сказав: «Господи! Допоможи менi проти нечестивих людей!»

31. Коли Нашi посланцi прийшли до Iбрагiма з радiсною звiсткою, то сказали: «Ми вигубимо жителiв цього селища. Воiстину, його жителi несправедливi!»

32. Той вiдповiв: «Але ж там Лут!» Вони сказали: «Ми краще знаємо, хто там. Ми врятуємо його разом iз родиною, крiм його дружини, яка залишиться!»

33. Коли Нашi посланцi прийшли до Лута, вiн засмутився через це й знiяковiв. Тi сказали: «Не бiйся та не журись! Ви врятуємо тебе разом iз родиною, крiм дружини, яка залишиться!

34. Ми зiшлемо на жителiв цього селища кару з неба — за те, що вони поширювали безчестя!»

35. Ми залишили вiд нього ясне знамення — для людей, якi розумiють!

36. До мад’янiтiв Ми [вiдiслали] їхнього брата Шуайба. Вiн сказав «О люди! Поклоняйтесь Аллаху, сподiвайтесь на Останнiй День та не поширюйте безчестя на землi!»

37. Але тi вважали його брехуном, їх спiткав землетрус, i вони залишилися мертвими в своїх будинках!

38. I адити, i самудити! Ви ж бачите їхнi житла! Шайтан прикрасив їм учинки їхнi та збив зi шляху, хоча вони й були уважними.

39. I Карун, i Фiраун, i Гаман! Муса прийшов до них iз ясними знаменнями, а вони вивищилися на землi й не змогли оминути Нас!

40. Кожного Ми скарали за грiх! На декого з них Ми наслали кам’яний дощ, iнших уразили криком, iнших поглинула земля, а ще iнших Ми втопили! Аллах не вчинив iз ними несправедливо — вони самi були несправедливi до себе!

41. Тi, якi беруть собi покровителiв замiсть Аллаха, подiбнi до павука, який зробив собi житло. Але ж найслабше житло — житло павука! Якби вони тiльки знали![313]

42. Воiстину, Аллах знає всiх, до кого вони звертаються замiсть Нього! Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

43. Такi притчi Ми наводимо людям, але розумiють їх тiльки знаючi.

44. Аллах створив небеса й землю в iстинi. Воiстину, в цьому — знамення для вiруючих!

45. Читай те, що було вiдкрито тобi з Писання, та звершуй молитву. Воiстину, молитва стримує вiд розпусти й неприйнятного! Але згадка Аллаха — важливiша, i Вiн знає те, що ви робите![314]

46. Якщо ви сперечаєтеся з людьми Писання, то робiть це за допомогою найкращого. [Це не стосується] тих iз них, якi несправедливi. Скажи: «Ми увiрували в те, що зiслано нам, i в те, що зiслано вам. Наш Бог i ваш Бог — один, i ми вiдданi Йому!»

47. Так Ми зiслали тобi Писання. Тi, кому Ми дарували Писання, вiрують у нього. Є серед них тi, хто вiрує в це. А заперечують Нашi знамення тiльки невiруючi![315]

48. Ранiше ти не читав жодного писання й не переписував його своєю правицею. Iнакше прихильникiв брехнi охопив би сумнiв!

49. Та ж нi! Це — яснi знамення в грудях тих, кому дано знання! А заперечують Нашi знамення тiльки несправедливi!

50. Вони говорять: «Чому не зiслано йому знамень вiд Господа його?» Скажи: «Знамення — тiльки в Аллаха! А я — тiльки ясний застерiгач!»

51. Невже їм не достатньо того, що Ми зiслали тобi Писання, яке ти їм читаєш? Воiстину, в цьому — милiсть i нагадування для вiруючих людей!

52. Скажи: «Аллаха достатньо як Свiдка мiж вами й мною! Вiн знає те, що на небесах i на землi, а тi, якi увiрували в неправду й не увiрували в Аллаха, неодмiнно зазнають втрат!»

53. Вони просять тебе прискорити кару. Якби не встановлений строк, то кара вже прийшла б до них! Вона неодмiнно прийде до них раптово, коли тi й не вiдчуватимуть!

54. Вони просять тебе прискорити кару. Воiстину, геєна неодмiнно оточить невiруючих!

55. Того Дня кара вкриє їх згори й зпiд нiг. Їм скажуть: «Скуштуйте те, що ви чинили!»

56. О Мої вiруючi раби! Воiстину, земля Моя широка! Тож поклоняйтеся Менi!

57. Кожна душа зазнає смертi, а потiм ви повернетесь до Нас!

58. Тих, якi увiрували й робили добро, Ми неодмiнно поселимо у кiмнатах раю, де течуть рiки. Прекрасна винагорода тих, якi роблять [добро],

59. якi мають терпiння й покладаються на свого Господа!

60. Скiльки тварин не здатнi зробити собi запасiв! Аллах надiляє їх i вас! Вiн — Всечуючий, Всезнаючий!

61. Якщо ти спитаєш у них: «Хто створив небеса й землю та пiдкорив сонце й мiсяць?», то вони неодмiнно скажуть: «Аллах!» Як же вони заблукали!

62. Аллах збiльшує та зменшує надiл тим iз рабiв Своїх, кому побажає! Воiстину, Аллах про кожну рiч Знаючий!

63. Якщо ти спитаєш у них: «Хто проливає з неба воду, оживлюючи землю пiсля її смертi?», то вони неодмiнно скажуть: «Аллах!» Скажи: «Хвала Аллаху!» Але ж бiльшiсть iз них не розумiє!

64. Життя в цьому свiтi — лише гра й забава, а наступне життя — справжнє! Якби вони знали!

65. Коли вони сiдають на корабель, то звертаються до Аллаха, щиро сповiдуючи Його релiгiю. А коли Вiн рятує їх i виводить на сушу, то вони знову стають багатобожниками!

66. Так вони можуть виявити свою невдячнiсть за те, що Ми їм дарували, i насолоджуватись благами далi. Але скоро вони дiзнаються!

67. Невже вони не бачать, що Ми зробили це святилище безпечним, поза ним на людей нападають? Невже вони вiрують у неправду й не вiрують в Аллаха?[316]

68. Хто ж несправедливiший за того, хто зводить наклеп на Аллаха або вважає iстину за брехню, коли та прийшла до нього? Хiба не в геєнi буде притулок для невiруючих?

69. А тих, якi ведуть боротьбу заради Нас, Ми неодмiнно поведемо Нашими шляхами! Воiстину, Аллах iз тими, якi роблять добро!

[310] «...Вважають, що зможуть випередити Нас?» — ат-Табарi, посилаючись на Муджагiда, коментує: «Вважають, що зможуть утекти вiд Нас?»

[311] «Зробили його знаменням для свiтiв» — згiдно з тлумаченням ат-Табарi, в цьому варiантi читання займенник «його» вiдноситься до порятунку Нуха або потопу; iншi тлумачi (аль-Багаввi, iбн Касiр) вiддають перевагу наступному розумiнню: «зробили ковчег знаменням для свiтiв».

[312] «Останнє творення» — iдеться про воскресiння.

[313] Аль-Багаввi коментує цей аят так: «...[Житло павука] не захищає нi вiд спеки, нi вiд холоду; так само iдоли не можуть принести тим, хто їм поклоняється нi користi, нi завдати шкоди!»

[314] Ат-Табарi, посилаючись на переказ вiд iбн Аббаса та iнших тлумачiв, розумiє вислiв «згадка Аллаха» так: «Згадка Аллаха про вас важливiша, нiж ваша згадка про Нього». Згiдно з iншими коментарями йдеться про те, що згадування Аллаха — найважливiший вид поклонiння.

[315] «Хто вiрує в це» — iдеться про Коран.

[316] «Це святилище» — iдеться про Мекку.

СУРА 30. АР-РУМ

(РОМЕЇ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.

2. Переможенi ромеї

3. у найближчих землях. Але пiсля своєї поразки переможуть вони,

4. за кiлька рокiв. Влада належала Аллаху ранiше i буде належати далi. Того дня вiруючi зрадiють

5. допомозi Аллаха. Вiн допомагає, кому побажає. Вiн — Всемогутнiй, Милостивий!

6. Така обiцянка Аллаха. Аллах не порушує Своєї обiцянки, але ж бiльшiсть людей не знає.[317]

7. Вони знають про земне життя тiльки явне, а до життя наступного вони неуважнi.[318]

8. Невже вони не замислювалися про себе? Аллах створив небеса, землю й те, що мiж ними, лише в iстинi й на певний строк. Але ж бiльшiсть людей не вiрують у зустрiч зi своїм Господом!

9. Невже вони не подорожували землею та не бачили, яким був кiнець тих, якi жили ранiше за них? Вони переважали їх силою, краще обробляли землю та заселяли її. Їхнi посланцi приходили до них iз ясними знаменнями. Аллах не чинив iз ними несправедливо — вони самi були несправедливi до себе!

10. Кiнцем тих, якi чинили зло, стало зло, адже вони вважали знамення Аллаха брехнею та глузували з них!

11. Аллах починає творiння, потiм повторює його, а потiм до Нього ви повернетесь!

12. Коли настане Час, розгубляться грiшники.

13. Нiхто з їхнiх спiльникiв не заступиться за них i вони вiдкинуть тих спiльникiв.

14. Того Дня, коли настане Час, усi роздiляться.

15. Тi, якi увiрували й робили добро, будуть насолоджуватися в садах,

16. а тi, якi не увiрували та вважали брехнею Нашi знамення й зустрiч у наступному життi, зазнають покарання!

17. Тож прославляйте Аллаха, коли настає вечiр i коли настає ранок!

18. Йому належить хвала на небесах i на землi. [Прославляйте] Його надвечiр та в полудень!

19. Вiн виводить живе з мертвого, а мертве з живого. Вiн оживляє землю пiсля її смертi; так само й вас виведуть iз могил!

20. Серед Його знамень — те, що Вiн створив вас iз праху. Пiсля цього ви стали людьми й розселяєтесь.

21. Серед Його знамень — те, що Вiн створив вам дружин iз вас самих, щоб ви знаходили в них спокiй, i встановив мiж вами любов i милосердя. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi думають!

22. Серед Його знамень — створення небес i землi, а також вiдмiнностi мiж мовами й кольорами. Воiстину, в цьому– знамення для жителiв свiтiв!

23. Серед Його знамень — ваш сон уночi та вдень, а також пошуки Його милостi. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi здатнi слухати!

24. Серед Його знамень — те, що Вiн показує вам блискавку, щоб викликати страх i надiю, а також проливає з неба воду, щоб оживити нею землю пiсля її смертi. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi розумiють!

25. Серед Його знамень — те, що небо та земля тримаються за Його наказом. Щойно Вiн покличе вас, ви одразу вийдете з землi.

26. Йому належить усе, що на небесах i на землi. Усi покiрнi Йому!

27. Вiн — Той, Хто починає творiння, а потiм повторює його. I це для Нього легко! Аллаху належать найвищi якостi, i Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

28. Аллах навiв вам як притчу вас самих. Чи є серед невiльникiв, якими оволодiли вашi правицi, спiльники в тому, чим Ми надiлили вас, та яких ви боїтеся так, як боїтеся одне одного? Ось так Ми роз’яснюємо знамення для людей, якi розумiють!

29. Та ж нi! Тi, якi чинять несправедливо, йдуть за своїми пристрастями без жодного знання. Хто ж поведе прямим шляхом тих, кого Аллах увiв в оману? Немає у них помiчникiв!

30. Поверни своє обличчя до релiгiї, як ханiф! Це — вроджена якiсть, iз якою Аллах створив людей. Немає змiни в творiннi Аллаха. Це є вiрна релiгiя — але ж бiльшiсть людей не знає!

31. Кайтеся перед Ним, бiйтеся Його, звершуйте молитву й не будьте одними з багатобожникiв,

32. одними з тих, якi розкололи свою релiгiю та стали рiзними групами, й кожна секта радiє тому, що має!

33. Коли людей торкається зло, вони кличуть свого Господа, звертаючись до Нього з каяттям. А коли Вiн дає їм змогу скуштувати Своєї милостi, то частина з них починає додавати рiвних у поклонiннi своєму Господу!

34. Так вони можуть виявити свою невдячнiсть за те, що Ми їм дарували. Тож насолоджуйтесь благами й скоро ви дiзнаєтесь!

35. Хiба Ми зiслали їм доказ, який говорить про рiвних Йому?

36. Коли Ми даємо людям скуштувати милостi, вони радiють. А коли їх вражає лихо за те, що вони приготували своїми руками, то вони впадають у розпач!

37. Хiба вони не бачать, що Аллах збiльшує та зменшує надiл, кому побажає? Воiстину, в цьому — знамення для вiруючих людей!

38. Вiддавай належне родичу, бiдняку й подорожньому. Так буде краще для тих, хто прагне лику Аллаха. Саме вони матимуть успiх!

39. Те, що ви даєте людям у борг, прагнучи примножити своє майно за їхнiй рахунок, не примножиться в Аллаха! Буде примножено те, що ви даєте як закят, прагнучи лику Аллаха![319]

40. Аллах — Той, Хто вас створив, а потiм надiлив засобами до життя. Згодом Вiн умертвить вас, а потiм знову поверне до життя. Чи є серед ваших спiльникiвiдолiв той, хто робив би хоч щось iз цього? Пречистий Вiн i Вищий вiд того, що ви додаєте Йому в поклонiннi!

41. Зло з’являється на сушi й на морi завдяки тому, що люди роблять своїми руками, — тож нехай скуштують частину того, що накоїли! Можливо, вони повернуться![320]

42. Скажи: «Йдiть землею та погляньте, яким був кiнець тих, якi жили ранiше за вас! Бiльшiсть iз них були багатобожниками!»

43. Поверни своє обличчя до вiрної релiгiї — ранiше, нiж вiд Аллаха прийде невiдворотний День! Того Дня вони будуть роздiленi –

44. Хто був невiруючим, невiр’я обернеться проти нього. А тi, якi робили добро, приготували його для себе —

45. щоб Вiн iз ласки Своєї винагородив тих, якi увiрували й робили добро. Воiстину, Вiн не любить невiруючих!

46. Серед Його знамень — те, що Вiн посилає вiтри добрими вiсниками, щоб дати скуштувати Своєї милостi; за Його наказом пливуть кораблi, щоб ви могли шукати Його ласки. Можливо, ви будете вдячнi!

47. Ранiше за тебе Ми вiдсилали посланцiв до їхнiх народiв, i вони приносили їм яснi знамення. Ми помстилися грiшникам, адже Нашим обов’язком було допомагати вiруючим!

48. Аллах — Той, Хто посилає вiтер, який жене хмари. Вiн розтягує їх на небi так, як побажає, i розриває їх на шматки. Ти бачиш дощ, який виходить з-помiж них. Коли Вiн проллє його на тих Своїх рабiв, кому побажає, вони починають радiти,

49. Хоч перед тим, як вiн зiслав його, вони були у вiдчаї.

50. Поглянь на прикмети милостi Аллаха, на те, як Вiн оживляє землю пiсля її смертi! Воiстину, Вiн оживляє мертвих i Вiн спроможний на кожну рiч!

51. Якщо Ми пошлемо вiтер, i вони побачать, що [поле] пожовкло, то пiсля цього вони стануть невдячними![321]

52. Воiстину, ти не змусиш мертвих чути, а глухих не змусиш почути заклик, якщо вони вiдвертаються.

53. Ти не виведеш слiпих iз омани. Ти можеш змусити чути тiльки тих, хто вiрує в Нашi знамення й вiдданий [Нам].

54. Аллах — Той, Хто створив вас слабкими, зi слабких зробив вас сильними, а потiм, пiсля сили, зробив вас знову слабкими та ще й сивими. Вiн створює, що побажає! Вiн — Всезнаючий, Всемогутнiй!

55. Того Дня, коли настане Час, грiшники будуть присягатися, що пробули не бiльше години. Як вони заблукали![322]

56. Тi, кому данi знання й вiра, скажуть: «За приписом Аллаха ви були там до самого Дня Воскресiння. I ось настав День Воскресiння, але ви цього не знали!»

57. Того Дня несправедливим не принесуть користi їхнi виправдання, й не вимагатимуть вiд них каяття!

58. У цьому Коранi Ми наводимо людям рiзнi притчi. Якщо ти пока жеш їм знамення, то тi, якi не увiрували, неодмiнно скажуть: «Ви тiльки прихильники брехнi!»

59. Так Аллах запечатав серця тих, якi не мають знання!

60. Терпи, адже обiцянка Аллаха правдива! Нехай не послаблять тебе невпевненi!

[317] У 1–6 аятi йдеться про ромеїв (вiзантiйцiв), якi зазнали поразки вiд Персiї. Можливо, йдеться про подiї 614 року, коли перськi вiйська захопили Єрусалим. «За кiлька рокiв» (фi бiдi’сiнiн) — як вважає бiльшiсть коментаторiв, iдеться про перiод вiд трьох до десяти. Ромеї розпочали чергову вiйну проти персiв пiсля 622 року.

[318] Аль-Багаввi коментує: «Вони [знають] лише про своє прожиття: як заробляти, як торгувати, коли садити, сiяти й збирати, як будувати та облаштовувати дiм».

[319] «Даєте людям у борг» — iдеться про лихварство (рiба), заборонене iсламом.

[320] «Вони повернуться» — вiдмовляться «вiд невiр’я та поганих справ» (аль-Багаввi).

[321] Iнтерполяцiя — згiдно з коментарем ат-Табарi та iнших тлумачiв.

[322] «Пробули не бiльше години» — «у земному життi» (iбн Касiр), «у могилах» (аль-Багаввi iз посиланням на аль-Кальбi та Мукатiла).

СУРА 31. ЛУКМАН

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.

2. Це — аяти мудрого Писання,

3. Прямий шлях i милiсть для праведникiв,

4. якi звершують молитву, дають милостиню й упевненi в iснуваннi наступного життя.

5. Вони — на прямому шляху, вказаному їхнiм Господом, i вони матимуть успiх.

6. Серед людей є той, хто збирає розважливi казочки, щоб через невiгластво збивати людей зi шляху Аллаха, глузуючи з нього. Таким приготована ганебна кара![323]

7. I коли читають йому Нашi аяти, то вiн погордо вiдвертається, нiби й не чув, нiби вiн глухий! Тож сповiсти йому про болiсну кару!

8. Воiстину, тi, якi увiрували й робили добрi справи, їм — сади блаженства.

9. Вони будуть там довiку, бо обiцянка Аллаха правдива. Вiн — Великий, Мудрий!

10. Вiн створив небеса без пiдпори, яку б ви могли бачити, та поставив на землi непохитнi гори, щоб вона не хиталася разом iз вами, й заселив її всiлякими тваринами. Ми пролили з неба воду й зростили всiлякi добрi рослини.

11. Це все — творiння Аллаха! Тож покажiть менi, що створили тi, [кому ви поклоняєтеся] замiсть Нього. Але нечестивцi перебувають у явнiй оманi!

12. Справдi, Ми дарували Лукману мудрiсть: «Дякуй Аллаху, бо той, хто дякує, той дякує заради самого себе. А хто не дякує, то Аллах не потребує нiчого — Багатий Вiн та Хвалимий!»[324]

13. Ось сказав Лукман своєму сину, повчаючи його: «Сину мiй! Не поклоняйся крiм Аллаха нiкому, бо багатобожжя — великий грiх!»

14. Ми заповiдали людинi ставитися якнайкраще до своїх батькiв. Матерi дуже важко носити дитину, але вона вiднiмає її лише в два роки. Дякуй Менi та своїм батькам, бо до Мене повернення!

15. А якщо батьки силуватимуть тебе до поклонiння iншим богам, про яких тобi нiчого не вiдомо, не корися їм, але будь iз ними в цьому свiтi добрим i йди шляхом тих, хто звертається до Мене! Потiм ви повернетесь до Мене, i Я сповiщу вам про те, що ви чинили!

16. «Сину мiй! Навiть якщо буде щось вагою з гiрчичне зерно й перебуватиме в скелi, на небесах, чи на землi, Аллах дiстане його звiдти. Воiстину, Аллах — Премудрий, Всевiдаючий!

17. Сину мiй! Звершуй молитву, закликай до заохочуваного й забороняй вiдразне, та сприймай iз терпiнням те, що вразило тебе. Воiстину, саме такою є рiшучiсть у вчинках.

18. I не вiдвертай iз погордою обличчя вiд людей i не ходи по землi пихато! Воiстину, Аллах не любить усiляких пихатих гордiїв!

19. Стримуй кроки свої та знижуй голос свiй. Воiстину, найвiдразнiший голос — то рев вiслюка!»

20. Хiба вони не бачать, що Аллах пiдкорив вам те, що на небесах i на землi, i що Вiн щедро дарував вам блага Свої, вiдкритi й потаємнi? Серед людей є такий, хто сперечається про Аллаха, не маючи нi знання, нi прямого шляху, нi ясного писання.

21. I коли їм кажуть: «Iдiть за тим, що зiслав Аллах», то вони вiдповiдають: «Нi! Ми йдемо за тим, у що вiрили нашi батьки!» Невже так буде й тодi, коли шайтан покличе їх у пекельний вогонь?

22. Хто повертає обличчя своє до Аллаха та робить добро, той уже схопився за надiйну основу, а кiнець усiх справ належить Аллаху!

23. А якщо хтось не увiрував, то не сумуй через його невiр’я! Вони повернуться до Нас, i Ми розповiмо їм про те, що вони чинили! Воiстину, Аллах знає те, що в серцях!

24. Ми дозволимо їм насолоджуватися благами короткий час, а потiм уразимо їх страшною карою!

25. Якщо ти спитаєш їх: «Хто створив небеса й землю?», то вони неодмiнно скажуть: «Аллах!» Скажи їм: «Хвала Аллаху!» Але бiльшiсть iз них не розумiє.

26. Аллаху належить те, що в небесах, i те, що на землi. Воiстину, Аллах не потребує нiчого — Багатий i Хвалимий Вiн!

27. Якби всi дерева землi перетворилися на тростини для письма, а до моря додали б iще сiм морiв, то й тодi не вичерпалися би слова Аллаха. Воiстину, Аллах — Великий, Мудрий!

28. Створити й воскресити вас так само легко, як i єдину душу. Аллах – Всечуючий, Всевидячий!

29. Невже ти не бачиш, що Аллах скорочує нiч та подовжує нею день, а також скорочує день i подовжує ним нiч? Вiн пiдкорив Собi сонце й мiсяць, якi рухаються за встановленим порядком, i Аллах усе знає про вчинки вашi!

30. Це так, бо Аллах — iстина, а тi, до кого звертаються замiсть Нього, – обман! Аллах — Всевишнiй, Великий!

31. Невже ти не бачиш, як кораблi пливуть морем завдяки милостi Аллаха, щоб Вiн мiг показати вам знамення Свої? Воiстину, в цьому — знамення для кожного терплячого, вдячного!

32. I коли накриває їх, наче тiнь, хвиля, то вони закликають до Аллаха, щиро сповiдуючи Його релiгiю. Та коли Вiн рятує їх, виводячи на сушу, то зменшується вiра їхня. Нiхто не заперечує Нашi знамення, крiм зрадника, невдячного!

33. О люди! Бiйтеся Господа вашого й того дня, коли батько не зможе заступитися за свого сина, а син — за свого батька. Обiцянка Аллаха правдива! Нехай не спокушає вас земне життя i нехай не спокушає вас спокусник проти Аллаха.

34. Воiстину, лише в Аллаха знання про Час. Вiн посилає дощ i знає те, що в утробах. Жодна душа не знає, що станеться з нею завтра, i не знає вона, в якiй землi помре. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Всевiдаючий!

[323] Як свiдчать тлумачi, йдеться про мекканця Надiра iбн Харiса, який розповiдав перськi казки, глузуючи з оповiдей Корану.

[324] Лукман аль-Хакiм («Мудрий Лукман») — мудрець, вiдомий ще з доiсламської доби.

СУРА 32. АС-САДЖАДА

(ЗЕМНИЙ УКЛІН)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Алiф. Лям. Мiм.

2. Писання, зiслане — в чому немає сумнiву — вiд Господа свiтiв!

3. Чи вони говорять: «Вiн вигадав його!»? Та ж нi, це — iстина вiд Господа твого, щоб ти застерiгав людей, до яких ранiше за тебе не приходив застерiгач. Можливо, вони пiдуть прямим шляхом!

4. Аллах — Той, Хто створив небеса, землю i те, що мiж ними, за шiсть днiв, а потiм утвердився на тронi. Немає у вас, крiм Нього, нi покровителя, нi заступника! Невже ви не замислитеся?

5. Вiн керує всiма подiями з неба до землi, а потiм вони сходять до Нього протягом дня, який триває тисячу рокiв за вашою лiчбою.

6. Такий Той, Хто знає потаємне й вiдкрите, Всемогутнiй, Милосердний,

7. Який створив кожну рiч якнайкраще й почав творити людину з глини;

8. створив її нащадкiв iз краплi жалюгiдної рiдини,

9. а потiм розмiрив [людину] та вдихнув у неї вiд Нашого Духа. Вiн дарував вам слух, зiр i серця. Мало ж ви дякуєте!

10. Вони запитують: «Невже, коли ми загубимось у землi, то постанемо в новому творiннi?» Та ж нi, не вiрують вони в зустрiч зi своїм Господом![325]

11. Скажи: «Вас забере ангел смертi, який має над вами опiку. А потiм вас повернуть до вашого Господа!»

12. Якби ж ти бачив, як грiшники схилять голови перед своїм Господом: «Господи наш! Ми побачили й почули. Поверни нас i ми будемо робити добро! Воiстину, тепер ми впевненi!»

13. Якби Ми побажали, то вказали б кожнiй душi прямий шлях, але справдиться слово Моє: «Я неодмiнно наповню геєну джинами й людьми — усiма!»

14. Скуштуйте — за те, що ви забули свою зустрiч iз цим вашим Днем. Воiстину, i Ми забули вас! Скуштуйте вiчної кари — за те, що робили ви!

15. Вiруючi в Нашi знамення — тiльки тi, якi, коли їм про них згадують, падають ниць, прославляють хвалою свого Господа й не вивищуються!

16. Вони пiдводяться зi своїх лож, щоб кликати Господа свого зi страхом i надiєю, жертвуючи те, чим Ми надiлили їх!

17. Жодна душа не знає, яка насолода очей прихована для них за те, що вони робили!

18. Невже вiруючий такий самий, як i нечестивець? Нi, не рiвнi вони мiж собою!

19. Для тих, якi увiрували й робили добро, сади раю стануть гостинним притулком — за те, що робили вони!

20. А притулком для нечестивцiв буде вогонь. Щоразу, коли вони бажатимуть вийти зв iдти, їх повертатимуть. Скажуть їм: «Скуштуйте вогняної кари, яку ви вважали брехнею!»

21. Окрiм великої кари, Ми дамо їм спробувати й кару малу — можливо, вони повернуться![326]

22. Хто ж несправедливiший за того, кому нагадали про знамення Нашого Господа, а вiн вiдвернувся вiд них? Воiстину, Ми помстимося грiшникам!

23. Ми дарували Мусi Писання, тож не май сумнiву щодо зустрiчi з Ним! I Ми зробили його дороговказом для синiв Iсраїла![327]

24. Ми поставили серед них провiдникiв, якi за наказом Нашим вели iнших прямим шляхом — за те, що тi були терплячими та впевненими в Наших знаменнях!

25. Воiстину, в День Воскресiння твiй Господь розсудить мiж ними в тому, про що вони сперечалися.

26. Невже не вказало їм прямого шляху те, скiльки поколiнь Ми знищили ранiше — а вони ходять по їхнiх житлах! Воiстину, в цьому — знамення! То невже вони не прислухаються?

27. Невже вони не бачать, що Ми проливаємо воду на суху землю й виводимо нею посiви, якi їсть i ваша худоба, i ви? Невже вони не поглянуть?

28. Вони скажуть: «Коли ж прийде той Суд, якщо ви правдивi?»

29. Скажи: «У День Суду невiруючим не принесе користi вiра їхня, i не буде їм вiдстрочки!»[328]

30. Вiдвернися вiд них i чекай, адже чекають i вони!

[325] «Загубимось у землi» — тобто похованi тiла розкладуться й зникнуть (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр).

[326] «Мала кара» — лиха, яких люди зазнають у земному життi (iбн Касiр з посиланням на iбн Аббаса та iнших тлумачiв).

[327] «Щодо зустрiчi з Ним» — згiдно з деякими тлумаченнями, займенник «ним» у цьому аятi стосується Муси (мир йому). Тодi варiант перекладу буде таким: «щодо зустрiчi з ним», яка вiдбулася, згiдно з коментарями, пiд час «нiчної подорожi».

[328] «Суд» — аль-фатх, досл. «перемога». Згiдно з тлумаченням iбн Касiра, йдеться про час, коли невiруючi зазнають кари та гнiву Аллаха як у земному, так i в наступному життi.

СУРА 33. АЛЬ-АХЗАБ

(ВІЙСЬКОВІ ЗАГОНИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О Пророче! Бiйся Аллаха та не корись невiруючим i лицемiрам! Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

2. Iди за тим, що дано тобi в одкровеннi вiд Господа твого! Воiстину, Аллах вiдає про те, що ви робите!

3. I покладайся на Аллаха! Достатньо Аллаха як Опiкуна!

4. Жодному чоловiку Аллах не дав двох сердець у грудях. Вiн не зробив вашими матерями тих ваших дружин, яких ви називаєте «хребтами». Вiн не зробив ваших названих синiв справжнiми синами. Це лише слова з ваших вуст. Аллах говорить iстину та вказує шлях![329]

5. Кличте названих синiв за iменами їхнiх батькiв. Це справед ливiше перед Аллахом. А якщо ви не знаєте iмен їхнiх батькiв, то вони — вашi брати в релiгiї та близькi! Не буде грiха на вас, якщо ви попередньо не мали такого намiру в серцi. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

6. Пророк ближчий до вiруючих, нiж вони самi. Його дружини — їхнi матерi. Згiдно з Писанням Аллаха родичi ближчi одне до одного, нiж вiруючi та переселенцi, якщо вони самi не побажають зробити добро своїм близьким. Так записано в Писаннi![330]

7. Ось Ми взяли завiт iз пророками: з тобою, з Нухом, з Iбрагiмом, iз Мусою та Iсою, сином Мар’ям. Ми уклали з ними суворий завiт,

8. щоб запитати правдивих про їхню правдивiсть. А для невiруючих Вiн приготував болiсну кару!

9. О ви, якi увiрували! Згадайте милiсть Аллаха, коли проти вас вирушило вiйсько. Ми наслали на них вiтер та вiйська, яких ви не бачите! Аллах бачить, що ви робите![331]

10. Ось вони пiдiйшли до вас i згори, i знизу. Забiгали очi вашi, а серця пiдступили до горла, й ви почали говорити про Аллаха рiзнi здогадки![332]

11. Там вiруючi зазнали випробування й сильного потрясiння.

12. Сказали лицемiри й тi, у чиїх серцях хвороба: «Обiцянка Аллаха та Його Посланця була лише спокусою!»

13. Частина з них сказала: «О жителi Ясрибу! Ви не втримаєтесь на цьому мiсцi, повертайтеся назад!» А деякi з них запитали в Пророка дозволу й сказали: «Нашi будинки беззахиснi!» Вони не були беззахиснi, але тi лише прагнули втекти!

14. Якби [вороги] вдерлися туди з усiх бокiв i почали спокушати їх, тi одразу б зробили це й не чекали, хiба що трохи.[333]

15. Але ж ранiше вони узяли з Аллахом завiт, що не вiдвернуться! Запитають їх про завiт з Аллахом!

16. Скажи: «Втеча не допоможе вам, якщо ви тiкаєте вiд смертi чи загибелi. Недовго ж тодi ви будете насолоджуватися благами!»

17. Запитай: «Хто захистить вас вiд Аллаха, якщо Вiн побажає вам зла? А якщо побажає милостi?» Вони не знайдуть собi замiсть Аллаха нi покровителя, нi помiчника!

18. Аллах знає тих iз вас, якi вiдвертають iнших i кажуть своїм братам: «Iдiть до нас!» Незначна їхня участь у битвi[334]

19. через їхню скупiсть до вас! Коли їх охоплює страх, ти бачиш, як вони дивляться на тебе: їхнi очi бiгають, наче в того, хто млiє перед смертю! А коли страх минає, вони ображають вас своїми гострими язиками, скупляться на добро. Вони не увiрували, Аллах зробить марними їхнi вчинки! I це для Аллаха легко!

20. Вони гадають, що вiйськовi загони не вiдступили. Якби вiйськовi загони й прийшли, то вони побажали б кочувати серед бедуїнiв i збирати новини про вас. А якби вони були серед вас, то не дуже б воювали!

21. Посланець Аллаха — прекрасний приклад для вас, для тих, хто сподiвається на Аллаха, Останнiй День i часто згадує Аллаха!

22. Коли вiруючi побачили вiйськовi загони, то сказали: «Це — те, що обiцяв нам Аллах i Його Посланець! Правдивий Аллах i Його Посланець!» Це тiльки додало їм вiри й покори!

23. Серед вiруючих є чоловiки, вiрнi завiту з Аллахом. Є серед них тi, якi вже виконали свiй обов’язок, а є тi, якi ще чекають, але не зраджують йому,[335]

24. щоб Аллах винагородив правдивих за їхню правдивiсть, а лицемiрiв скарав, якщо побажає, або прийняв їхнє каяття. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

25. Аллах повернув невiруючих, незважаючи на їхню лють, i вони не отримали блага. Аллах врятував вiруючих вiд битви. Аллах — Всесильний, Всемогутнiй!

26. Тих людей Писання, якi допомагали їм, Аллах вивiв iз їхнiх укрiплень i вселив страх у їхнi серця. Частину з них ви вбили, а другу частину захопили в полон!

27. Вiн дарував вам їхню землю, їхнi помешкання й майно, землю, на яку навiть не ставала ваша нога! Аллах спроможний на кожну рiч!

28. О Пророче! Скажи своїм дружинам: «Якщо ви прагнете земного життя та його прикрас, то приходьте, я надiлю вас благами та красиво вiдпущу!

29. А якщо ви прагнете до Аллаха, Його Посланця та майбутнього життя, то Аллах приготував для праведних з-посеред вас велику винагороду!»

30. О дружини Пророка! Яка з вас скоїть явно мерзенний вчинок, тiй буде подвоєно кару. I це для Аллаха легко!

31. А тiй iз вас, яка буде покiрна Аллаху, Його Посланцю й робитиме добрi справи, Ми даруємо подвiйну винагороду. Ми приготували для неї щедрий надiл!

32. О дружини Пророка! Ви не такi, як будьяка жiнка. Якщо ви богобоязливi, то не виявляйте нiжностi в розмовi, щоб не побажав вас той, у чиєму серцi хвороба. Промовляйте гiднi слова!

33. Перебуваючи у своїх домiвках, не вбирайтеся так, як вбиралися в часи першого невiгластва. Звершуйте молитву, давайте закят та корiться Аллаху та Його Посланцю. О люди дому, воiстину, Аллах бажає забрати вiд вас нечистоту й очистити вас![336]

34. Згадуйте те, що читають у ваших будинках зi знамень Аллаха та мудростi. Воiстину, Аллах — Проникливий, Всевiдаючий!

35. Воiстину, для вiдданих [Аллаху] — чоловiкiв i жiнок, для вiруючих – чоловiкiв i жiнок, для смиренних — чоловiкiв i жiнок, для правдивих – чоловiкiв i жiнок, для терплячих — чоловiкiв i жiнок, для покiрних – чоловiкiв i жiнок, для тих, якi тримають пiст — чоловiкiв i жiнок, для тих, якi закривають свою наготу — чоловiкiв i жiнок, для тих, якi часто згадують Аллаха — чоловiкiв i жiнок, — усiм Аллах приготував прощення та велику винагороду!

36. Вiруючий та вiруюча не повиннi приймати рiшення в якiйсь справi, коли Аллах i Його Посланець уже вирiшили це. А хто чинить непослух Аллаху та Його Посланцю, той перебуває в явнiй оманi!

37. Ось ти сказав тому, до кого Аллах виявив милiсть i до кого ти сам виявив милiсть: «Утримай свою дружину при собi та бiйся Аллаха!» Ти приховав те, що вiдкриє Аллах, i ти боявся людей, хоч Аллах бiльше заслуговує на те, щоб Його боялися! Коли Зайд задовольнив iз нею своє бажання, Ми вiддали її за тебе, щоб на вiруючих не було вини через вiдносини з дружинами своїх названих синiв, коли тi задовольнять iз ними своє бажання. Наказ Аллаха має бути виконано![337]

38. На Пророковi немає вини через те, до чого зобов’язав його Аллах. Таким був закон Аллаха для тих, якi жили ранiше — а наказ Аллаха передвизначений

39. i для тих, якi передавали послання Аллаха, боялися Його та не боялися нiкого, крiм Аллаха! Достатньо тiєї лiчби, що в Аллаха!

40. Мухаммад — не батько когось iз ваших чоловiкiв, але Посланець Аллаха й Печатка пророкiв! Аллах про кожну рiч Знаючий!

41. О ви, якi увiрували! Згадуйте Аллаха часто,

42. славте Його зранку та ввечерi!

43. Вiн — Той, Хто благословляє вас, i ангели Його — для того, щоб вивести вас iз темряви до свiтла. Вiн Милосердний до вiруючих!

44. У День зустрiчi з Ним їхнiм вiтанням буде «Мир!» Вiн приготував для Них щедру винагороду!

45. О Пророче! Ми послали тебе як свiдка, доброго вiсника й застерiгача;

46. як того, хто закликає до Аллаха з Його дозволу, як сяюче свiтило!

47. Сповiсти вiруючим добру звiстку про те, що вони матимуть велику ласку в Аллаха!

48. Не корися невiруючим i лицемiрам, забудь про заподiянi ними страждання й покладайся на Аллаха! Достатньо Аллаха як Опiкуна!

49. О ви, якi увiрували! Якщо ви одружуєтесь iз вiруючими жiнками, а потiм розлучаєтеся з ними, до того, як торкнулися їх, то вони не повиннi вичiкувати перед вами строк. Надiлiть їх благами й вiдпустiть красиво![338]

50. О Пророче! Ми дозволили тобi твоїх дружин, за яких ти заплатив викуп, а також тих, ким оволодiла твоя правиця й кого дарував тобi Аллах, а також доньок твоїх дядькiв iз боку батька, доньок твоїх тiток iз боку батька, доньок твоїх дядькiв iз боку матерi, доньок твоїх тiток iз боку матерi, якi здiйснили переселення разом iз тобою, а також кожну вiруючу жiнку, яка подарує себе Пророку, якщо Пророк захоче одружитися з нею. Це дозволено лише тобi, але не iншим вiруючим. Ми знаємо, що встановлено для них стосовно їхнiх дружин i тих, ким оволодiли їхнi правицi. Це зроблено для того, щоб на тобi не було вини. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

51. Вiдкладай прихiд до тих iз них, до кого побажаєш, i затримай ту з них, яку побажаєш. Якщо ти побажаєш ту, яку попередньо вiддалив, то на тобi не буде грiха. Це краще для того, щоб очi кожної з них радiли, щоб вони не вiдчували смутку та були задоволенi тим, що ти їм даруєш. Аллах знає те, що в їхнiх серцях. Аллах — Знаючий та Спiвчутливий!

52. З цього часу тобi не дозволено одружуватися з iншими жiнками або змiнювати цих дружин на iнших, навiть якщо тебе й дивуватиме їхня краса. Це не стосується тих, ким оволодiла твоя правиця. Аллах над кожною рiччю Наглядач!

53. О ви, якi увiрували! Не заходьте до будинкiв Пророка, якщо вас не запросять на трапезу й не приходьте, коли вона ще не готова. Заходьте, коли вас покличуть, а коли поїсте, розходьтеся, не всiдайтеся для розмови. Ви спричиняєте незручностi Пророку! Вiн соромиться вас, а Аллах не соромиться iстини! Якщо ви просите в [дружин Пророка] якiсь речi, то просiть їх крiзь завiсу. Так буде чистiше для ваших та їхнiх сердець. Не годиться нi ображати Посланця, нi одружуватися на його дружинах пiсля його смертi. Воiстину, це великий грiх перед Аллахом!

54. Покажете ви щось або приховаєте — Аллах знає про кожну рiч!

55. На них не буде грiха, якщо вони [будуть без завiси] перед своїми батьками, синами, братами, синами братiв, синами сестер, [вiруючими] жiнками й тими, ким оволодiла їхня правиця. Бiйтесь Аллаха! Воiстину, Аллах — кожнiй речi Свiдок![339]

56. Воiстину, Аллах i Його ангели благословляють Пророка! О ви, якi увiрували! Благословляйте Пророка й вiтайте його миром!

57. Воiстину, тих, якi ображають Аллаха та Його Посланця, Аллах прокляв у земному життi й життi наступному та приготував для них принизливу кару!

58. А тi, якi безпiдставно ображають вiруючих чоловiкiв i жiнок, несуть на собi тягар наклепу й вiдвертого грiха!

59. О Пророче! Скажи своїм дружинам, донькам i вiруючим жiнкам, щоб вони одягалися у свої покривала. Так їх легше впiзнаватимуть i не образять. Аллах — Прощаючий, Милостивий![340]

60. Якщо лицемiри й тi, в чиїх серцях хвороба, а також тi, хто поширює в Мединi чутки, не припинять, Ми неодмiнно пiдкоримо їх тобi, i вони будуть поряд iз тобою зовсiм недовго.

61. Вони будуть проклятi! Де б їх не знайшли, їх хапатимуть i вбиватимуть!

62. Таким був закон Аллаха для тих, якi жили ранiше. I ти не знайдеш змiни в законi Аллаха!

63. Люди запитують тебе про Час. Скажи: «Про це знає тiльки Аллах!» Звiдки тобi знати, можливо, Час уже близько?

64. Воiстину, Аллах прокляв невiруючих i приготував для них полум’я,

65. де вони будуть довiку! Не знайдуть вони нi покровителя, нi помiчника!

66. Того Дня їхнi обличчя повертатимуться у вогнi. Вони говоритимуть: «Якби ж ми корилися Аллаху та Посланцю!»

67. Вони скажуть: «Господи наш! Ми корилися нашим вождям i старiйшинам! Вони збили нас зi шляху!

68. Господи наш! Даруй їм подвiйну кару та прокляни їх великим прокляттям!»

69. О ви, якi увiрували! Не будьте як тi, що образили Мусу. Аллах очистив його вiд того, що вони говорили. Вiн пошанований перед Аллахом!

70. О ви, якi увiрували! Бiйтесь Аллаха та говорiть розсудливе слово.

71. Тодi Аллах покращить вашi справи й простить вашi грiхи. А хто кориться Аллаху та Його Посланцю, той уже досягнув великого успiху!

72. Ми показали вiдповiдальнiсть небесам, землi й горам, але тi вiдмовились її нести та злякались. Її понесла людина — воiстину, несправедлива й невiгласна вона –

73. щоб Аллах скарав лицемiрiв i лицемiрок, багатобожникiв i багатобожниць, i прийняв каяття вiруючих чоловiкiв i жiнок. Аллах — Прощаючий та Милосердний!

[329] «Хребтами» — коли араб у доiсламськi часи бажав розлучитися, то говорив дружинi: «Ти для мене наче хребет моєї матерi». Iслам заборонив таку форму розлучення.

[330] «Побажають зробити добро...» — iдеться про складання заповiту та передачу майна в спадок.

[331] У цьому та наступних аятах iдеться про «битву окопiв» — облогу Медини багатобожниками. Ця подiя вiдбулася в 627 роцi.

[332] «Серця пiдступили до горла» — iдеться про страх, який охопив вiруючих.

[333] Як свiдчить аль-Багаввi та iншi тлумачi, йдеться про вiдмову вiд iсламу, якої багатобожники вимагали б вiд вiруючих у разi своєї перемоги.

[334] «Вiдвертають iнших» — iдеться про осiб, якi вiдвертали iнших вiд боротьби проти невiруючих.

[335] «Уже виконали свiй обов’язок» — «уже закiнчили свою справу й повернулися до Господа свого – як тi, хто загинув мученицькою смертю в битвах коло Бадру та Ухуду» (ат-Табарi).

[336] «Перше невiгластво» — «Час вiд Iдриса до Нуха» (iбн Касiр). «Люди дому» — члени родини Пророка (див. ат-Табарi).

[337] Iдеться про Зайда iбн Харiса, названого сина Пророка (мир йому i благословення Аллаха). Коли той розлучився з Зайнаб, iз нею одружився Пророк (мир йому i благословення Аллаха). Як зазначає iбн Касiр, цей приклад показує вiруючим, що вони можуть одружуватися з жiнками, з якими були одруженi їхнi названi дiти (див. також четвертий аят цiєї сури).

[338] «Вичiкувати перед вами строк»: iдеться про iдда — перiод, що становить чотири мiсяцi й десять днiв, який має минути до нового замiжжя.

[339] Iнтерполяцiї згiдно з коментарями бiльшостi тлумачiв.

[340] «Легше впiзнаватимуть» — вiдрiзнятимуть вiд рабинь i блудниць (iбн Касiр).

СУРА 34. САБА

(САВСЬКЕ ЦАРСТВО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Хвала Аллаху, Якому належить те, що на небесах i те, що на землi! Хвала Йому i в життi наступному! Вiн — Мудрий, Вiдаючий!

2. Вiн знає те, що входить у землю й те, що виходить iз неї, що сходить iз неба i що туди пiдноситься. А Вiн — Милосердний, Прощаючий!

3. Тi, якi не вiрують, говорять: «Час не прийде до нас!» Скажи: «Нi, клянуся моїм Господом, Знаючим потаємне, — вiн неодмiнно прийде до вас!» Нi на небесах, нi на землi не сховається вiд Нього нiчого, навiть вагою в порошинку, й менше чи бiльше за це. Це все — в ясному Писаннi,

4. щоб Аллах винагородив тих, якi увiрували й робили добро! На них чекає прощення й щедрий надiл!

5. А на тих, якi прагнули ослабити Нашi знамення, чекають страждання вiд болiсної кари!

6. Тi, кому дано знання, бачать, що зiслане тобi вiд Господа твого — iстина, яка провадить до шляху Великого, Хвалимого!

7. Тi, якi не вiрують, говорять: «Чи не вказати вам на чоловiка, який розповiдає, що пiсля того, як ви розкладетесь на частинки, ви постанете в новому творiннi?

8. Вiн зводить наклеп на Аллаха чи божевiльний?» Та ж нi! Тi, якi не вiрують у наступне життя, будуть покаранi й перебувають у глибокiй оманi!

9. Невже вони не бачать того, що попереду й позаду них — на небi й на землi? Якщо Ми побажаємо, то змусимо землю поглинути їх або скинемо на них частину неба! Воiстину, в цьому– знамення для кожного раба, який кається!

10. Ми дарували Давуду Свою ласку: «О гори! Славте Мене разом iз ним, i птахи!» Ми пом’якшили для нього залiзо![341]

11. Зроби кольчуги та дотримуйся мiри в кiльцях!» Робiть добро, адже Я бачу те, що ви робите!

12. [Ми пiдкорили] Сулайману вiтер, який зранку долав шлях тривалiстю в мiсяць, i ввечерi долав шлях тривалiстю в мiсяць. Ми вiдкрили для нього джерело мiдi. Були серед джинiв так i, якi працювали перед ним iз дозволу Господа його ! А тим iз них, якi ухилялися вiд Нашого наказу, Ми дамо скуштувати вогняної кари!

13. Вони будували для нього все, що вiн бажав: прекраснi споруди, статуї, глеки, наче водойми, а також нерухомi котли. О роде Давуда! Працюйте на знак подяки! Але ж мало вдячних серед Моїх рабiв![342]

14. Коли Ми встановили для нього час смертi, їм вказала на це лише земляна тварина, яка пiдточила його палицю. Коли ж вiн упав, то зрозумiли джини, що, якби їм було вiдоме потаємне, вони б не зазнали принизливої кари!

15. У селищi сабейцiв було знамення — два сади, з правого й лiвого боку. Споживайте щедрий надiл Господа вашого й будьте вдячнi Йому! Прекрасна країна, Прощаючий Господь!

16. Але вони вiдвернулися! Тож Ми наслали на них потiк, [який прорвав] греблю, й замiнили два їхнi сади iншими — з гiркими плодами, тамариском i нечисленними лотосами.[343]

17. Так Ми вiдплатили їм за те, що вони були невдячнi. Хiба ж Ми караємо когось, окрiм невдячних?[344]

18. Ми звели мiж ними й селищами, якi Ми благословили, iншi селища, добре видимi, й вимiряли мiж ними шлях. Подорожуйте в безпецi – i вночi, i вдень!

19. Та вони сказали: «Господи наш! Зроби шлях мiж нашими зупинками довшим!» Вони вчинили несправедливiсть до себе! Тож Ми зробили їх притчею i розсiяли. Воiстину, в цьому — знамення для всiх терплячих i вдячних!

20. Здогадка Iблiса про них була правильною, тож вони пiшли за ним, окрiм групи вiруючих.

21. Вiн не мав над ними влади, [хiба стiльки,] щоб Ми могли вiдрiзнити вiруючих у наступне життя вiд тих, якi мають сумнiви щодо нього. А Господь твiй — Охоронець кожної речi![345]

22. Скажи: «Покличте тих, кого ви вигадали замiсть Аллаха!» Вони не мають влади навiть над порошинкою, нi на небесах, нi на землi. Вони не мають там жодної частки, i немає в Нього помiчникiв серед них!

23. Заступництво перед Ним допоможе тiльки тому, кому Вiн дозволить. Коли страх полишить їхнi серця, вони спитають: «Що сказав ваш Господь?» їм скажуть: «Iстину, адже Вiн — Пiднесений, Великий!»

24. Запитай: «Хто надiляє вас iз небес i землi?» I скажи: «Аллах!» Iще: «Хтось iз нас тримається правильного шляху, а хтось блукає в явнiй оманi!»

25. Скажи: «Вас не запитають про нашi провини, i нас не запитають про те, що робите ви!»

26. Скажи: «Наш Господь збере всiх нас разом, а потiм справедливо розсудить. Вiн — Суддя, Знаючий!»

27. Скажи: «Покажiть менi тих, кого ви вважаєте рiвними Аллаху!» Таж нi! Вiн — Аллах, Всемогутнiй, Мудрий!

28. Ми вiдiслали тебе до всiх людей як доброго вiсника й застерiгача, але ж бiльшiсть людей не знає!

29. Вони запитують: «Коли ж прийде обiцяне, якщо ви правдивi?»

30. Скажи: «Вам обiцяно День, який ви не зможете нi вiддалити, нi наблизити — навiть на годину!»

31. Тi, якi не увiрували, говорять: «Ми нiколи не повiримо нi в цей Коран, нi в те, що було перед ним!» Якби ти бачив нечестивцiв, коли, поставши перед Господом своїм, вони будуть звертатись одне до одного! Слабкi скажуть тим, якi вивищувалися: «Якби не ви, то ми б неодмiнно увiрували!»

32. А тi, якi вивищувалися, скажуть слабким: «Невже це ми вiдвернули вас вiд прямого шляху, коли вiн прийшов до вас? Та ж нi, ви самi були грiшниками!»

33. Слабкi скажуть тим, якi вивищувалися: «Ви хитрували вночi та вдень, коли наказували, щоб ми не вiрили в Аллаха та щоб додавали Йому рiвних!» Вони приховають своє каяття, коли побачать кару. I Ми накладемо кайдани на шиї невiруючих! Хiба не вiдплачують їм тiльки за те, що вони робили?

34. До якого б селища Ми не посилали застерiгача, його зманiженi розкошами жителi говорили: «Воiстину, ми не вiруємо в те, з чим вас послано!»

35. Вони говорять: «У нас бiльше майна та дiтей! Нас не покарають!»

36. Скажи: «Воiстину, мiй Господь збiльшує надiл, кому побажає, i зменшує, кому побажає! Але ж бiльшiсть людей не знає!»

37. Нi ваше майно, нi вашi дiти не наближають вас до Нас, а лише вiра й добрi справи. За те, що вони робили, буде помножено винагороду їхню! Будуть вони в безпечних кiмнатах раю!

38. А тi, якi прагнуть ослабити Нашi знамення, будуть покаранi!

39. Скажи: «Аллах збiльшує та зменшує надiл тим iз рабiв своїх, кому побажає! Що б ви не пожертвували, Аллах поверне це вам. А Вiн — найкращий iз надiляючих!»

40. Того Дня Вiн збере їх усiх, а потiм скаже ангелам: «Чи це тi, якi поклонялися вам?»

41. Тi вiдповiли: «Пречистий Ти! Ти — наш Покровитель, а не вони! Вони поклонялися джинам. Бiльшiсть iз них вiрила саме в них!»

42. Сьогоднi ви не здатнi нi принести одне одному користi, нi завдати шкоди. Ми скажемо тим, якi були несправедливими: «Скуштуйте кари вогнем, яку ви вважали брехнею!»

43. Коли їм читають Нашi яснi знамення, вони говорять: «Цей чоловiк лише прагне вiдвернути вас вiд того, чому поклонялися вашi батьки!» I ще говорять: «Та це лише брехлива вигадка!» I сказали тi, якi не увiрували в iстину, коли вона прийшла до них: «Воiстину, це тiльки явне чаклунство!»

44. Ми не дали їм Писання, яке б вони вивчали, й не вiдсилали до них застерiгача ранiше за тебе!

45. Тi, якi жили ранiше за них, вважали [посланцiв] брехунами. А цi не мають i десятої частини того, що Ми дарували тим, але ж i вони вважають брехунами Моїх посланцiв! Якою ж була вiдплата!

46. Скажи: «Я закликаю вас тiльки до одного: станьте перед Аллахом удвох i поодинцi та помiркуйте! Ваш приятель не божевiльний, вiн тiльки застерiгає вас перед настанням важкої кари!»

47. Скажи: «Винагорода, якої я прошу у вас, призначена для вас самих! Мене винагородить лише Аллах, а Вiн — кожнiй речi Свiдок!»

48. Скажи: «Мiй Господь вiдсилає iстину та знає потаємне!»[346]

49. Скажи: «Прийшла iстина, тож неправда вже нiчого не народить i не повернеться!»

50. Скажи: «Якщо я перебуваю в оманi, то лише проти самого себе, а якщо став на прямий шлях, то завдяки тому, що вiдкрив менi Господь мiй! Воiстину, Вiн — Всечуючий та Близький!»[347]

51. Якби ти бачив, як вони злякаються! Вони не втечуть! Їх схоплять поблизу!

52. Вони скажуть: «Ми увiрували в це!» Але ж як вони осягнуть [вiру] з далекого мiсця?[348]

53. Адже ранiше вони не вiрили й робили здогадки з далекого мiсця![349]

54. Мiж ними й тим, чого вони бажатимуть, буде встановлено загорожу, як уже зробили з подiбними до них. Воiстину, вони мали глибокi сумнiви!

[341] Ат-Табарi коментує: «Залiзо в його руках було схоже на сиру глину: тож вiн згинав його, як бажав, не виплавляючи у вогнi й не вдаряючи iншим залiзом».

[342] «Махарiб» («прекраснi споруди») деякi тлумачi розумiють як «мiсця поклонiння», «святилища» (див., напр., коментар аль- Багаввi).

[343] Як свiдчать коментатори, посилаючись на перших тлумачiв, iдеться про величезну греблю, внаслiдок прориву якої було знищено господарство сабейцiв. Це доводиться й археологiчними даними, отриманими пiд час розкопок в Єменi (де знаходилося Сабейське царство).

[344] Можливий варiант перекладу — «були невiруючi... окрiм невiруючих» (див. рiзнi перекази у тлумаченнi аль-Багаввi).

[345] Як вiдзначає аль-Багаввi, пiд «розрiзненням» тут мається на увазi «поява» та «зовнiшнiй вияв», адже Бог завжди знав усе про вiруючих i невiруючих — «через знання потаємного», притаманне лише Йому.

[346] Вислiв «iнна раббi якзiфу бi льхаккi» бiльшiсть тлумачiв розумiє як «Мiй Господь вiдсилає iстину Пророку», що й вiдображено в нашому перекладi. Проте за аналогiєю до 18 аяту сури «Пророки» та iншими коментарями (див., зокрема, деякi перекази вiд iбн Зайда в тафсiрi ат-Табарi), вислiв можна розумiти й так: «Мiй Господь знищує iстиною [неправду]». Це пiдтверджується й смислом наступного аяту.

[347] «Проти самого себе» — «на шкоду самому собi» (ат-Табарi). Ще один можливий варiант розумiння — «завдяки самому собi» (згiдно з тлумаченнями аль-Багаввi та iбн Касiра).

[348] Iнтерполяцiя — згiдно з коментарями. «З далекого мiсця» — «iз земного життя, перебуваючи в наступному» (ат-Табарi та iн.).

[349] Як свiдчить аль-Багаввi, у цьому аятi «далеке мiсце» означає «здогадки, далекi вiд знання».

СУРА 35. ФАТИР

(ТВОРЕЦЬ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Хвала Аллаху, Творцю небес i землi, Який зробив ангелiв посланцями, котрi мають два, три й чотири крила. Вiн додає в творiннi, що побажає. Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

2. Нiхто не стримає милост i, яку Аллах вiдкриває людям. А те, що стримає Вiн сам, уже не зiшле нiхто. А Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

3. О люди! Згадайте милiсть Аллаха до вас. Чи є iнший творець замiсть Аллаха, який надiляв би вас iз неба й землi? Немає бога, крiм Нього! Як же вони вiддалилися!

4. Якщо вони визнають тебе брехуном, то й ранiше посланцiв вважали брехунами. Але всi справи повертаються до Аллаха!

5. О люди! Воiстину, обiцянка Аллаха правдива! Нехай не спокушає вас земне життя, i нехай спокусник не спокушає вас проти Аллаха!

6. Воiстину, шайтан — ваш ворог, тож ставтеся до нього як до ворога. Вiн закликає своїх прихильникiв до того, щоб вони стали мешканцями пекла!

7. На тих, якi не увiрували, чекає жорстока кара! А на тих, якi увiрували й робили добро, чекає прощення й велика винагорода!

8. Невже той, кому прикрашено його вчинки так, що вiн сприймає їх за добро, рiвний [тому, кому Аллах вказав на прямий шлях?] Воiстину, Аллах збиває зi шляху, кого побажає, та веде прямим шляхом, кого побажає. Не журися через них! Воiстину, Аллах знає те, що вони роблять![350]

9. Аллах — Той, Хто посилає вiтри. Коли вони приносять хмари, Ми приводимо їх до мертвої землi та оживляємо її пiсля смертi. Таким буде й воскресiння!

10. Якщо хтось прагне могутностi, то вся могутнiсть належить Аллаху! До Нього пiдноситься добре слово, а добра справа пiдносить його! А тих, якi замислюють зле, чекає жорстока кара! Згинуть їхнi хитрощi![351]

11. Аллах створив вас iз праху, потiм — iз краплi сiменi, а потiм зробив вас парами. Жiнка не може завагiтнити чи народити, окрiм як iз Його знання. Живе довгожитель чи вкорочується його життя — це все мiститься в Писаннi! Воiстину, це для Аллаха — легко!

12. Двi водойми не рiвнi мiж собою. Одна з них — приємна на смак, прiсна, легка для пиття, а iнша — солона, гiрка. Iз кожної з них ви отримуєте свiже м’ясо та видобуваєте прикраси, якi одягаєте. Ти бачиш кораблi, якi пливуть там, щоб ви могли шукати Його ласки. Можливо, ви будете вдячнi!

13. Вiн скорочує день нiччю, а нiч скорочує днем. Вiн пiдкорив сонце й мiсяць; вони плинуть до визначеного строку! Такий Аллах, ваш Господь! Йому належить влада, а тi, кого ви кличете замiсть Нього, не владнi навiть над плiвкою з кiсточки фiнiка!

14. Коли ви кличете їх, вони не чують вашого заклику, а якби й чули, то не вiдповiли б вам. У День Воскресiння вони зречуться вашого поклонiння. Нiхто не розкаже тобi так, як розкаже Вiдаючий!

15. О люди! Ви потребуєте Аллаха, а Вiн — Багатий, Хвалимий!

16. Якщо Вiн побажає, то знищить вас i приведе нове творiння,

17. що для Аллаха зовсiм не важко.

18. Нiхто не понесе тягар iншого. Якщо обтяжений i покличе когось, той не вiзьме нiчого, навiть якщо це буде його родич. Ти застерiгаєш лише тих, хто потаємно боїться Господа свого та звершує молитву. Хто очистився, той очистився лише сам для себе. I до Аллаха повернення!

19. Не рiвнi мiж собою слiпий i зрячий,

20. темрява й свiтло,

21. тiнь i спека;

22. не рiвнi живi й мертвi! Воiстину, Аллах дарує слух, кому побажає. Ти не подаруєш слух тим, якi в могилах!

23. Ти лише застерiгач!

24. Ми вiдiслали тебе з iстиною як доброго вiсника та застерiгача! Немає народу, до якого не приходив би застерiгач!

25. Якщо вони визнають тебе брехуном, то й ранiше посланцiв уважали за брехунів. Їхнi посланцi приходили до них iз ясними знаменнями, писаннями та ясною книгою!

26. А потiм Я схопив тих, якi були невiруючими! Яка ж була вiдплата!

27. Невже ти не бачиш, що Аллах проливає з неба воду, якою Ми пророщуємо плоди рiзного кольору. Мають рiзний колiр i гiрськi стежки: бiлий, червоний, а також чорний, наче як у ворони.

28. Люди, тварини й худоба так само бувають рiзного кольору Воiстину, бояться Аллаха серед Його рабiв тiльки надiленi знанням! Воiстину, Аллах — Всемогутнiй, Прощаючий!

29. Воiстину, тi, якi читають Писання Аллаха, звершують молитву, потаємно й вiдкрито жертвують iз того, чим Ми їх надiлили, мають надiю на зиск, який не буде втрачено,[352]

30. щоб Аллах винагородив їх повною мiрою та ще й додав iз ласки Своєї! Воiстину, Вiн — Прощаючий, Вдячний!

31. Писання, яке Ми вiдкрили тобi, — iстина, яка пiдтверджує те, що було ранiше. Воiстину, Аллах вiдає про Своїх рабiв i бачить їх!

32. Потiм Ми дарували в спадок Писання тим iз Наших рабiв, кого Ми обрали. Серед них є несправедливi до себе, є помiркованi, а є й тi, якi випереджають iнших у добрих справах iз дозволу Аллаха! Така велика ласка!

33. Вони ввiйдуть до садiв Едену, де будуть прикрашенi браслетами з золота й перлiв, їхнiм одягом там буде шовк!

34. Вони скажуть: «Хвала Аллаху, який забрав вiд нас смуток! Воiстину, наш Господь — Прощаючий, Вдячний,

35. Який iз ласки Своєї поселив нас у вiчнiй обителi. Тут не торкнеться нас нi втома, нi виснаження!»

36. А тих, якi не вiрували, чекає вогонь геєни. Iз ними не покiнчать так, щоб вони померли, i не буде полегшено їм кари! Так Ми винагородимо кожного невiруючого!

37. Там вони заголосять: «Господи наш! Виведи нас звi дси, ми будемо робити добро, а не те, що ми робили ранiше!» Невже Ми не дарували вам достатньо довге життя, щоб замислився той, хто замислився? До вас приходив застерiгач! Тож скуштуйте! Не буде в нечестивих помiчникiв!

38. Воiстину, Аллах знає потаємне небес i землi. Воiстину, Вiн знає про те, що в серцях!

39. В iн — Той, Хто поставив вас намiсниками на землi. Хто не вiрує, той не вiрує собi на шкоду. Невiр’я не додає невiруючим перед Господом їхнiм нiчого, крiм лютi. Невiр’я не додає невiруючим нiчого, крiм втрат!

40. Запитай: «Чи бачили ви тих ваших спiльникiв, до яких ви звертаєтеся замiсть Аллаха? Покажiть менi, яку частину землi вони створили? Невже вони мають частку на небi?» Невже Ми дарували ї м Писання, ясних знамень якого вони й тримаються? Та ж нi! Те, що нечестивцi обiцяють одне одним, — це тiльки спокуса!

41. Во iстину, Аллах тримає небеса й землю, щоб вони не зсунулися. А якщо вони зсунуться, то нiхто, крiм Нього, їх не втримає. Воiстину, Вiн — Лагiдний, Прощаючий!

42. Вони клялися Аллахом — найсильнiшими клятвами! — що, коли прийде до них застерiгач, вони пiдуть правильнiшим шляхом, нiж iншi громади. А коли до них прийшов застерiгач, то це тiльки додало їм вiдрази!

43. Вони вивищувалися на землi й замислювали зло. Але лихi пiдступи вражають лише тих, хто їх замислив! Невже вони чекають чогось iншого, крiм здiйснення закону, яке спiткало першi поколiння? Ти не знайдеш змiни в законi Аллаха й не знайдеш можливостi ухилитися вiд закону Аллаха!

44. Невже вони не подорожували землею? Нехай поглянуть, яким був кiнець тих, що жили ранiше за них. Вони були могутнiшi за них, але нiщо не втече вiд Аллаха — нi на небесах, нi на землi. Воiстину, Вiн — Всезнаючий та Всесильний!

45. Якби Аллах став карати людей за все, що вони роблять, то на поверхнi землi не лишилося б жодної живої iстоти. Вiн дає їм вiдстрочку — до певного часу. А коли їхнiй час настає, то, воiстину, Аллах бачить Своїх рабiв!

[350] Пропуск iншої частини протиставлення (коли порiвнюються протилежностi) — одна iз особливостей коранiчного стилю. Iнтерполяцiя подається згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[351] «Добра справа пiдносить його» — переклад згiдно з коментарями бiльшостi тлумачiв (на пiдставi переказiв у тафсiрах ат-Табарi, аль-Багаввi та iбн Касiра). Iншi можливi варiанти розумiння: «Аллах пiдносить добру справу», «Добра справа пiдносить раба Аллаха».

[352] Iбн Касiр коментує: «Мають надiю на винагороду вiд Аллаха, яку обов’язково отримають!»

СУРА 36. ЙА.СІН

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Йа. Сiн.

2. Клянуся мудрим Кораном!

3. Воiстину, ти — один iз посланцiв,

4. який тримається прямого шляху!

5. Зiслано його Всемогутнiм, Милосердним,

6. щоб ти застерiгав людей, батькiв яких не застерiгали, й вони стали невiгласами.

7. Уже справдилося слово над бiльшiстю з них; не увiрували вони!

8. Воiстину, на їхнi шиї Ми наклали кайдани аж до пiдборiддя; їхнi голови задертi!

9. Ми встановили перепону попереду них i встановили перепону позаду; Ми накрили їх, i вони не бачать!

10. Байдуже для них, застерiгав ти їх чи не застерiгав, — вони не увiрують.

11. Ти можеш застерегти тiльки того, хто йде за нагадуванням i потаємно боїться Милостивого.Сповiсти йому добру звiстку про прощення й щедру винагороду!

12. Воiстину, Ми оживляємо померлих i записуємо їхнi вчинки й те, що вони лишили по собi. Кожну рiч Ми порахували у Яснiй Книзi![353]

13. Розкажи їм притчу про жителiв селища, до якого прийшли посланцi.

14. Ми вiдiслали туди двох, але їх визнали брехунами, i Ми пiдсилили їх третiм. Вони сказали: «Воiстину, ми — посланцi до вас!»

15. Тi вiдповiли: «Ви такi самi люди, як i ми. Милостивий нiчого не вiдсилав, а ви — лише брехуни!»

16. Вони сказали: «Господь наш знає, що ми — посланцi до вас.

17. I ми повиннi тiльки передати ясне одкровення».

18. Тi сказали: «Ми бачимо у вас поганий знак! Якщо ви не припините, то ми неодмiнно вас каменуємо, й вас торкнеться болiсна кара вiд нас!»

19. Вони сказали: «Знак ваших нещасть обернеться проти вас самих! Вас лише застерiгають! Та ж нi, ви — злочинний народ!»

20. З околиць мiста прибiг, поспiшаючи, чоловiк i сказав: «О люди! Йдiть за посланцями!

21. Йдiть за тими, хто не просить у вас винагороди та перебуває на прямому шляху!

22. Чого б менi не поклонятися Тому, Хто створив Мене й до Кого ви повернетесь?

23. Невже я братиму собi замiсть Нього iнших богiв? Якщо Милостивий побажає заподiяти менi шкоду, то їхнє заступництво нiяк не допоможе менi, й вони не врятують мене!

24. Iнакше я потраплю в явну оману!

25. Воiстину, я увiрував у вашого Господа! Тож послухайте мене!»

26. Йому сказали: «Увiйди до раю!» Вiн сказав: «О, якби мiй народ тiльки знав,

27. за що мiй Господь простив мене й зробив мене одним iз пошанованих!»[354]

28. Пiсля нього Ми не вислали проти його народу нiякого вiйська й не збиралися вiдсилати!

29. Був тiльки один крик — i ось, усi вони згасли!

30. Лихо ж рабам! Який би посланець до них не приходив, вони глузували з нього!

31. Невже вони не знають, скiльки поколiнь ранiше за них Ми знищили й що вони не повернуться?

32. Воiстину, всi вони постануть перед Нами!

33. Знамення для них — мертва земля, яку Ми оживляємо та виводимо звiдти зерно, яким вони харчуються.

34. Ми створили там сади з пальм i винограду; за Нашою волею там з’явилися джерела,

35. щоб вони мали їжу з їхнiх плодiв i те, що приготували своїми руками. Невже вони не будуть вдячними?

36. Преславний Аллах, Який створив парами все, що зрощує земля, їх самих i те, про що вони не знають!

37. Знамення для них — нiч, вiд якої Ми вiддаляємо день, i вони опиняються в темрявi!

38. Сонце плине до свого постiйного мiсця. Так визначив Всемогутнiй, Всезнаючий!

39. Ми визначили для мiсяця стани, доки вiн не стає наче стара пальмова гiлка.

40. Сонце не повинно наздоганяти мiсяць, а нiч не повинна випереджати день. Усi вони плинуть небосхилом.

41. Знамення для них — те, що Ми несли їхнiх нащадкiв у переповненому ковчезi.

42. Ми створили для них за його подобою те, в що вони сiдають.

43. Якщо Ми побажаємо, то втопимо їх. Не буде в них рятiвника. Вони врятуються

44. тiльки завдяки Нашiй милостi та можливостi користуватися благами до певного часу.

45. Коли їм говорять: «Бiйтеся того, що перед вами, й того, що позаду вас; можливо, вас помилують», — [вони не вiдповiдають].

46. Яке б зi знамень Господа твого до них не приходило, вони вiд цього вiдвертаються!

47. Коли їм говорять: «Жертвуйте з того, чим надiлив вас Аллах!», то тi, якi не увiрували, говорять тим, якi увiрували: «Невже ми будемо годувати того, кого Аллах нагодував би Сам, якби побажав? Воiстину, ви перебуваєте в явнiй оманi!»

48. Вони говорять: «Коли ж прийде обiцяне, якщо ви правдивi?»

49. Вони можуть чекати тiльки крику, який вразить їх, коли вони будуть сперечатися!

50. Вони не зможуть нi лишити заповiту, нi повернутися до своїх родин.

51. Щойно засурмлять у рiг, вони поспiшатимуть iз могил до свого Господа!

52. Вони скажуть: «Горе нам! Хто пiдняв нас iз мiсць, де ми спали? Це ж те, що обiцяв Милостивий! Посланцi говорили правду!»

53. Буде тiльки єдиний крик, i всi вони постануть перед Нами!

54. Того Дня жодну душу не буде скривджено, а вам вiдплатять тiльки за те, що ви робили!

55. Воiстину, сьогоднi жителi раю поринуть у втiхи.

56. Вони лежатимуть у затiнку зi своїми дружинами на оздоблених ложах.

57. Там вони матимуть фрукти i все, чого попросять!

58. «Мир!» — таким буде слово Милосердного Господа!

59. «Вiдiйдiть сьогоднi, грiшники!

60. Хiба Я не заповiдав вам, о сини Адама, щоб ви не поклонялися шайтану, адже вiн для вас явний ворог,

61. а поклонятися Менi? Це — прямий шлях!

62. Вiн уже збив зi шляху багатьох iз вас. Невже ви не розумiєте?

63. Ось геєна, яку й було обiцяно вам!

64. Увiйдiть сьогоднi туди — за те, що ви були невiруючими!»

65. Того Дня Ми запечатаємо їхнi вуста. З Нами говоритимуть їхнi руки, а їхнi ноги будуть свiдчити про те, що вони робили!

66. Якщо Ми побажаємо, то заберемо їхнi очi, й вони кинуться до шляху. Та як вони зможуть бачити?

67. Якщо Ми побажаємо, то змiнимо їх на мiсцi. Вони не зможуть нi рушити вперед, нi повернутись назад.

68. Кому Ми подовжуємо життя, тому вкладаємо в єство протилежнiсть. Невже ви не розумiєте?[355]

69. Ми не вчили його поезiї, i не личить йому це робити. Це тiльки нагадування i ясний Коран,

70. щоб вiн застерiгав тих, хто живий, i щоб справдилося слово вiдносно невiруючих!

71. Невже вони не бачать, що зi створеного Нашими руками Ми зробили для них худобу, якою вони володiють?

72. Ми пiдкорили їм [тварин]: на деяких вони подорожують, а з iнших мають їжу.

73. Вони приносять їм користь i дають поживу. Невже вони не будуть вдячнi?

74. Замiсть Аллаха вони поклоняються iншим богам, сподiваючись на допомогу вiд них.

75. Тi неспроможнi на допомогу, але ж цi складають готове до бою вiйсько![356]

76. Нехай не засмучують тебе їхнi слова. Воiстину, Ми знаємо те, що вони приховують i що вiдкривають!

77. Невже людина не бачить, що Ми створили її з краплi сiменi? Проте вона вiдкрито сперечається!

78. Вона наводить Нам притчi, а сама забуває про своє створення. Вона говорить: «Хто оживить кiстки, якi зiтлiли?»

79. Скажи: «Оживить Той, Хто створив їх уперше! А Вiн знає про кожне творiння!

80. Той, Хто дав вам вогонь iз зеленого дерева, вiд якого ви розпалюєте вогнище!»

81. Невже Той, Хто створив небеса й землю, не зможе створити подiбного до них? Та ж нi! Вiн — Творець, Знаючий!

82. Коли Вiн волiє чогось, то тiльки говорить: «Будь!» — i воно є!

83. Преславний Той, у Чиїй руцi перебуває влада над кожною рiччю! До Нього ви повернетесь!

[353] «Ясна Книга» (iмамi мубiн) — «Захищена Скрижаль» (за аль-Багаввi та iбн Касiром).

[354] Як свiдчать тлумачi, цей вiруючий чоловiк був убитий своїм народом.

[355] «Повертаємо в слабкiсть пiсля сили, в бадьорiсть пiсля немочi» (iбн Касiр).

[356] Як вiдзначає ат-Табарi, йдеться про те, що багатобожники готовi битися заради збереження своїх iдолiв. Iснує iнший варiант тлумачення (див. переказ вiд Муджагiда в тафсiрi iбн Касiра): iдолiв буде зiбрано в День Воскресiння як вiйсько проти багатобожникiв.

СУРА 37. АС-САФФАТ

(ВИШИКУВАНІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся вишикуваними в лави,

2. якi наполегливо пiдганяють

3. i читають нагадування![357]

4. Воiстину, ваш Бог — Єдиний!

5. Господь небес, землi й того, що мiж ними, Господь сходiв![358]

6. Воiстину, Ми прикрасили нижнє небо красою зiрок

7. i захищаємо його вiд усякого бунтiвного шайтана.

8. Вони не можуть пiдслухати найвище зiбрання; їх вражають з усiх бокiв,

9. щоб вiдiгнати звiдти. На них чекає вiчна кара!

10. А якщо хтось iз них щось i вихопить, то за ним поженеться яскрава зоря.

11. Запитай у них, чи це вони створенi мiцнiшими, чи щось iнше, створене Нами? Воiстину, Ми створили їх iз липкої глини!

12. Так, ти дивуєшся, а вони глузують!

13. Коли їм нагадують, вони не замислюються.

14. А коли вони бачать знамення, то насмiхаються.

15. I говорять: «Воiстину, це — явне чаклунство!

16. Невже, ставши пiсля смертi прахом i кiстками, ми воскреснемо?

17. Чи нашi прабатьки?»

18. Скажи: «Так, i ви будете приниженi!»

19. Тiльки один крик — i вони будуть дивитися!

20. I скажуть: «Горе нам! Це — Судний День!»

21. Це — День Суду, який ви вважали брехнею![359]

22. Зберiть тих, якi були несправедливими, подiбних до них i тих, кому вони поклонялися[360]

23. замiсть Аллаха, й покажiть їм дорогу до пекла!

24. Зупинiть їх! Вони мусять вiдповiсти!

25. Що з вами? Чому не допомагаєте одне одному?

26. Та ж нi! Того Дня вони будуть покiрними

27. й будуть звертатись одне до одного з питаннями.

28. I скажуть: «Ви приходили до нас iз правого боку!»

29. А тi скажуть: «Та ж нi! Ви самi не були вiруючими.

30. Ми не мали над вами влади. Ви — люди, якi порушують!

31. Справдилося над нами слово Господа нашого! Воiстину, ми неодмiнно скуштуємо [кари]!

32. Ми збили вас зi шляху, бо, воiстину, заблукали самi!»

33. Воiстину, того Дня вони будуть покаранi разом.

34. Воiстину, так Ми вчиняємо з грiшниками!

35. Коли їм говорили: «Немає бога, крiм Аллаха!», вони вивищувалися

36. й говорили: «Невже ми залишимо наших богiв заради божевiльного поета?»

37. Та ж нi! Вiн прийшов з iстиною та пiдтвердив правдивiсть посланцiв!

38. Воiстину, ви скуштуєте болiсної кари!

39. Вам вiдплатять тiльки за те, що ви робили!

40. Це не стосується обраних рабiв Аллаха!

41. На них чекає вiдомий надiл –

42. фрукти. Вони будуть пошанованi

43. в садах насолоди,

44. лежачи на ложах — один навпроти одного.

45. Їх обходитимуть iз чашею джерельного напою,

46. чистого, який дарує задоволення тим, хто його п’є!

47. Вiн не позбавляє глузду, тож вони не сп’янiють вiд нього!

48. Поряд iз ними будуть тi, чий погляд смиренний, чиї очi прекраснi.

49. Вони подiбнi до яйця, що надiйно охороняється!

50. А тi звертатимуться одне до одного з питаннями.

51. Один iз них скаже: «Був у мене приятель,

52. який говорив: «Невже ти належиш до тих, хто вiрить,

53. що, нам вiдплатять пiсля того, як ми помремо й станемо прахом i кiстками?»

54. I скаже: «Чи не поглянете ви?»

55. Вiн погляне й побачить того в серединi пекла!

56. I скаже: «Клянусь Аллахом! Ти мало не знищив мене!

57. Якби не милiсть Господа мого, я неодмiнно був би серед тих, хто потрапив [у пекло]!

58. Невже ми бiльше не помремо,

59. пiсля нашої першої смертi? Невже не будемо покаранi?»

60. Воiстину, це — великий успiх!

61. Нехай працюють заради цього тi, хто працює!

62. Це частування краще чи дерево заккум?

63. Ми зробили його спокусою для нечестивих.

64. Воiстину, це — дерево, яке росте з самого дна пекла,

65. а його плоди наче голови шайтанiв!

66. Вони їстимуть їх i будуть наповнювати ними свої черева.

67. Потiм це все буде змiшано з окропом,

68. i їх усiх повернуть до пекла!

69. Воiстину, вони зустрiли своїх батькiв, коли тi блукали в оманi,

70. але самi поспiшили рушити їхнiми слiдами.

71. Ще ранiше за них заблукала бiльшiсть давнiх народiв.

72. Ми вiдсилали до них застерiгачiв.

73. Поглянь, яким був кiнець тих, кого застерiгали,

74. крiм Наших обраних рабiв!

75. Нух закликав до Нас, а Ми прекрасно вiдповiдаємо!

76. Ми врятували його з родиною вiд великого нещастя

77. Й зберегли тiльки його нащадкiв.

78. А наступним поколiнням Ми залишили [добру згадку] про Нього.

79. Мир Нуху серед свiтiв!

80. Так Ми винагороджуємо праведникiв.

81. Воiстину, вiн — один iз Наших вiруючих рабiв!

82. А потiм Ми втопили всiх iнших.

83. Воiстину, Iбрагiм був одним iз його прихильникiв,

84. коли прийшов до Господа свого з чистим серцем.

85. Ось вiн сказав своєму батьку i своєму народу: «Кому ви поклоняєтеся?

86. Невже ви прагнете iнших, вигаданих богiв замiсть Аллаха?

87. Що ви думаєте про Господа свiтiв?»

88. Вiн поглянув на зорi

89. й сказав: «Я заслаб!»

90. Тож вони вiдвернулися вiд нього й пiшли.

91. А вiн потайки дiстався їхнiх богiв i сказав: «Чому ви не їсте?

92. Що з вами? Чому ви не розмовляєте?»

93. Вiн пiдiйшов до них i почав бити правицею.

94. До нього швидко прибiгли,

95. але вiн сказав: «Невже ви поклоняєтесь тому, що самi майструєте»?

96. Аллах створив i вас, i те, що ви робите!

97. Тi вiдповiли: «Зведiть йому споруду та вкиньте його у вогонь!»

98. Вони намагалися хитрувати проти нього, але Ми зробили їх приниженими.

99. Вiн сказав: «Я йду до Господа свiтiв, Який вкаже менi прямий шлях!

100. Господи! Даруй менi праведних нащадкiв!»

101. Ми сповiстили йому добру звiстку про смиренного хлопчика.

102. Коли вiн досягнув вiку, щоб разом iз ним докладати зусиль, той сказав: «Сину мi й! Я бачив увi снi, що приношу тебе в жертву. Що ти думаєш про це?» Син вiдповiв: «Батьку мiй! Роби те, що тобi наказано. Якщо побажає Аллах, ти побачиш, що я буду одним iз терплячих!»

103. Коли вони обидва пiдкорилися, й вiн поклав його на бiк,

104. Ми звернулися до нього: «О Iбрагiме!

105. Ти вже пiдтвердив сон!» Воiстину, так Ми винагороджуємо праведникiв.

106. Воiстину, це — справжнє випробування!

107. Ми викупили його великою жертвою.

108. А наступним поколiнням Ми залишили [добру згадку] про нього.

109. Мир Iбрагiму!

110. Так Ми винагороджуємо праведникiв.

111. Воiстину, вiн — один iз Наших вiруючих рабiв!

112. Ми дарували йому добру звiстку про Iсхака — пророка з праведникiв.

113. Ми благословили його та Iсхака. Є серед їхнiх нащадкiв праведники, а є й тi, якi справдi несправедливi до себе.

114. Ми дарували Свою милiсть Мусi та Гаруну.

115. Ми врятували їх обох та їхнiй народ вiд великої печалi.

116. Ми допомогли їм, i вони стали переможцями!

117. Ми дарували їм ясне Писання

118. й повели їх прямим шляхом.

119. А наступним поколiнням Ми залишили [добру згадку] про них.

120. Мир Мусi й Гаруну!

121. Так Ми винагороджуємо праведникiв.

122. Воiстину, вони — однi iз Наших вiруючих рабiв!

123. Воiстину, Iльяс був одним iз посланцiв.

124. Ось вiн сказав своєму народу: «Невже ви не боїтесь?

125. Кличете Баала та вiдмовляєтесь вiд найпрекраснiшого з творцiв

126. — Аллаха, вашого Господа й Господа ваших прабатькiв?»[361]

127. Але вони вважали його брехуном. Їх зберуть [у пеклi],

128. крiм обраних рабiв Аллаха.

129. А наступним поколiнням Ми залишили [добру згадку] про нього.

130. Мир Iль Ясiну![362]

131. Так Ми винагороджуємо праведникiв.

132. Воiстину, вiн — один iз Наших вiруючих рабiв.

133. Воiстину, Лут був одним iз посланцiв.

134. Ми врятували його разом iз родиною — всiх,

135. окрiм старої дружини, яка була однiєю з тих, хто залишився.

136. А потiм Ми знищили всiх iнших.

137. Ви проходите повз них уранцi

138. та вночi. Невже ви не розумiєте?[363]

139. Воiстину, Юнус був одним iз посланцiв.

140. Ось вiн утiк на переповнений корабель.

141. Вiн кинув жереб i опинився серед тих, хто програв.

142. Його проковтнула риба. Вiн гiдний докору!

143. Якби вiн не був одним iз тих, хто прославляє Аллаха,

144. то був би в черевi риби аж до того дня, коли всi воскреснуть.

145. Ми викинули його на берег i вiн був слабкий.

146. Ми зростили над ним рослину — гарбуз.

147. Ми вiдiслали його до ста тисяч або навiть бiльше.

148. Вони увiрували, й Ми дарували їм можливiсть насолоджуватися благами до певного часу.

149. Запитай у них, чому це в твого Господа — доньки, а в них самих –сини?[364]

150. Невже Ми створили ангелiв жiнками, а вони були свiдками цього?

151. Воiстину, через свою брехливiсть вони говорять:

152. «Аллах народив!» Вони брешуть!

153. Невже Вiн вiддав перевагу донькам над синами?

154. Що з вами? Як ви судите?

155. Невже ви не замислитесь?

156. Невже ви маєте ясний доказ?

157. Принесiть ваше Писання, якщо ви говорите правду!

158. Вони вважають, що мiж Ним i джинами є родинний зв’язок. Але джини знають, що вони будуть зiбранi [в пеклi]![365]

159. Пречистий Аллах вiд того, що Йому додають у поклонiннi!

160. Цього не роблять тiльки обранi раби Аллаха.

161. Ви, та те, чому ви поклоняєтесь,

162. не зможе вiдвернути вiд Нього нiкого,

163. крiм тих, кого буде вкинуто в пекло.

164. [Ангели говорять]: «Немає серед нас такого, хто не мав би визначеного мiсця.

165. Воiстину, ми шикуємося у лави!

166. Воiстину, ми прославляємо Аллаха!»

167. [Багатобожники] говорять:

168. «Якби в нас було нагадування вiд давнiх поколiнь,

169. ми неодмiнно були б обраними рабами Аллаха!»

170. Але ж вони не увiрували в нього! Скоро вони дiзнаються!

171. Наше слово вже було сказане Нашим рабам, яких Ми вiдсилали.

172. Воiстину, вони отримають допомогу!

173. Воiстину, Наше вiйсько переможе!

174. Вiдвернися вiд них до певного часу.

175. Поглянь на них, скоро вони побачать!

176. Невже вони намагаються прискорити Нашу кару?

177. Коли вона зiйде на їхнi домiвки, той ранок буде лихом для тих, кого застерiгали!

178. Вiдвернися вiд них до певного часу.

179. Подивись, скоро вони побачать!

180. Аллах, Господь могутностi, пречистий вiд того, що Йому припи сують!

181. Мир посланцям!

182. Хвала Аллаху, Господу свiтiв.

[357] Згiдно з бiльшiстю тлумачень, iдеться про ангелiв.

[358] «Сходу сонця влiтку та взимку» (за ат-Табарi).

[359] «День, коли Аллах справедливо розсудить мiж своїми творiннями» (ат-Табарi).

[360] «Подiбних до них» — так розумiє вираз «азваджагум» бiльшiсть тлумачiв (див. ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр). Лише окремi коментатори тлумачать «азваджагум» як «їхнi дружини»; зауважмо, що загалом арабське слово «завдж» означає парну рiч, тобто предмет, схожий на iнший.

[361] Iльяс (Iлля) — посланець, який закликав синiв Iсраїла вiдмовитися вiд поклонiння Баалу.

[362] Один iз варiантiв читання iменi «Iльяс» (ат-Табарi, аль-Багаввi, iбн Касiр).

[363] Ат-Табарi цитує переказ вiд Катади: «Хто подорожує з Медини до Сирiї, той проходить повз [залишки] Содому, селища народу Лута».

[364] Цей аят спрямовано проти багатобожникiв, якi вважали ангелiв доньками Аллаха.

[365] Iбн Касiр вiдзначає, що йдеться про невiруючих, якi будуть покаранi за свою брехню.

СУРА 38. САД

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Сад. Клянусь Кораном, у якому нагадування!

2. Але ж тi, якi не вiрують, гордують i опираються.

3. Скiльки поколiнь Ми знищили ранiше за них! Вони волали про допомогу, але було запiзно, щоб утекти.

4. Вони дивуються, що прийшов до них застерiгач iз них самих. I говорять невiруючi: «Це — брехливий чаклун!

5. Невже вiн перетворив богiв на Єдиного Бога? Воiстину, це — дивовижна рiч!»

6. Їхня старшина пiшла зi словами: «Йдiть i тримайтеся ваших богiв! Воiстину, це якийсь задум проти нас![366]

7. Ми не чули такого навiть у найновiшiй релiгiї! Воiстину, це лише вигадка!

8. Невже тiльки йому серед нас зiслано нагадування?» Та ж нi! Вони сумнiваються в Моєму нагадуваннi! Та ж нi! Вони ще не скуштували кари!

9. Невже вони мають скарбницi милостi Господа твого, Всемогутнього, Дарителя?

10. Невже вони мають владу над небесами, землею й тим, що мiж ними? Тож нехай пiднiмуться туди шляхами!

11. Це вiйсько, як i попереднi загони спiльникiв, буде розбито.

12. Ще ранiше за них посланцiв вважали брехунами народ Нуха, адити й Фiраун, володар кiлкiв,[367]

13. а також самудити, народ Лута й жителi Айки — усi вони спiльники!

14. Усi вони вважали посланцiв брехунами. Заслуженою була кара!

15. Вони можуть чекати тiльки на один крик, який не повториться.

16. Вони говорять: «Господи наш! Наблизь нашу частку — ранiше за День Вiдплати!»[368]

17. Терпите, що вони говорять i згадай Нашого сильного раба Давуда. Воiстину, вiн звертався до Нас!

18. Ми пiдкорили гори, тож вони разом iз ним славили нас увечерi й зранку.

19. А також птахiв, зiбраних разом. Усi вони зверталися до Нього!

20. Ми посилили його владу, дарували Йому мудрiсть i вирiшальне слово.

21. Чи дiйшла до тебе звiстка про тих, якi судилися й перелiзли через стiну молiльнi?

22. Ось вони ввiйшли до Давуда, й вiн злякався їх. Вони сказали: «Не бiйся! Ми судимося мiж собою, адже один iз нас скривдив iншого. Розсуди мiж нами справедливо, не порушуй меж i вкажи нам правильний шлях!

23. Це — мiй брат. Вiн має дев’яносто дев’ять овець, а я маю лише одну. Вiн сказав: «Довiр її менi!» — i переконав мене на словах».

24. [Давуд] вiдповiв: «Вiн учинив з тобою несправедливо, попросивши додати твою вiвцю до своїх. Багато спiльникiв кривдять одне одного, крiм тих, якi увiрували й роблять добро. Але таких мало». Давуд зрозумiв, що Ми випробовуємо його, попросив прощення в Господа свого, упав ниць i покаявся!

25. Ми простили йому це. Воiстину, вiн наближений до Нас, i його чекає прекрасний притулок!

26. «О Давуде! Воiстину, Ми призначили тебе намiсником на землi. Суди мiж людьми справедливо та не йди за пристрастю, яка може збити тебе зi шляху Аллаха!» Воiстину, на тих, якi збиваються зi шляху Аллаха, чекає сувора кара за те, що вони забули про День Вiдплати.

27. Ми не створювали небо, землю й те, що мiж ними, даремно. Так думають тi, якi не увiрували. Горе ж тим, якi не увiрували, вiд вогню!

28. Невже Ми зрiвняємо тих, якi увiрували й творили добро i тих, якi ширять нечестя на землi? Невже будуть рiвнi перед Нами богобоязливi й нечестивцi?

29. Це — благословенне Писання, яке Ми зiслали тобi, щоб вони мiркували над Його знаменнями й щоб замислилися надiленi розумом!

30. Ми дарували Давуду Сулаймана. Яким прекрасним був цей раб! Воiстину, вiн завжди звертався до Нас!

31. Якось увечерi йому показали коней, легкохiдних, швидких.

32. Вiн сказав: «Я захопився любов’ю до благ сильнiше, нiж згадкою про Господа мого! Так було, доки [сонце] не сховалося за завiсу.

33. Повернiть їх до мене!» — i почав рубати їхнi ноги та шиї.[369]

34. Ми випробовували Сулаймана та кинули на його престол тiло, пiсля чого вiн покаявся![370]

35. I сказав: «Господи! Прости мене й даруй менi владу, якої не матиме нiхто пiсля мене! Воiстину, Ти — Даритель!»

36. Ми пiдкорили йому вiтер, який за його наказом нiжно дув, куди той бажав.

37. А також шайтанiв: будiвельникiв, нирцiв

38. та iнших, закутих у кайдани.

39. «Це — Наш дар. Витрачай щедро або тримай при собi — розраховуватися не доведеться!»

40. Воiстину, вiн наближений до Нас i його чекає прекрасний притулок!

41. Згадай Нашого раба Аюба. Ось вiн закликав до Господа свого: «Шайтан торкнувся мене лихом i болем!»

42. «Удар ногою! Ось прохолодна вода для омовiння й питво!»

43. Ми дарували йому родину його i ще стiльки ж — як милiсть вiд Нас i нагадування для обдарованих розумом.

44. «Вiзьми у свою руку жмут, удар ним i не порушуй клятви!» Воiстину, Ми знайшли його терплячим. Яким прекрасним був цей раб! Воiстину, вiн завжди звертався до Нас!

45. Згадай Наших рабiв Iбрагiма, Iсхака та Якуба, надiлених силою та проникливiстю!

46. Воiстину, Ми обрали їх за їхню щиру згадку про наступне життя.

47. Вони бiля Нас — серед обраних, найкращих.

48. Згадай Iсмаїла, аль-Яса та Зуль-Кiфла. Усi вони — однi з найкращих!

49. Це — нагадування! Воiстину, богобоязливих чекає прекрасний притулок –

50. сади Едену, врата якого розкриються перед ними!

51. Там вони лежатимуть на ложах, проситимуть багато фруктiв i напоїв.

52. Поряд iз ними будуть тi, чий погляд смиренний, однолiтки.

53. Це — те, що вам обiцяно до Дня Вiдплати!

54. Воiстину, це — Наш надiл, який не вичерпається!

55. Так! Воiстину, на порушникiв чекає найгiрше мiсце —

56. геєна, де вони будуть палати. Мерзенний цей притулок!

57. Так! Нехай скуштують — окрiп i гнiй,

58. а ще iншi кари, схожi на цi.

59. «Цей натовп порине у вогонь разом iз вами. Немає для них привiтання; воiстину, вони палатимуть у вогнi!»[371]

60. А тi скажуть: «Та ж нi, це ви! Для вас немає привiтання! Адже ви принесли нам це. Яке мерзотне це мiсце!»[372]

61. I скажуть: «Господи наш! Збiльши двократно покарання у вогнi тому, хто нам це принiс!»

62. I скажуть: «Що з нами? Чому ми не бачимо чоловiкiв, яких ми вважали за найгiрших

63. та з яких глузували? Чи нашi погляди їх не досягають?»

64. Воiстину, ця суперечка жителiв пекла — правда!

65. Скажи: «Воiстину, я тiльки застерiгай. Немає бога, крiм Аллаха, Єдиного, Всепереможного,

66. Господа небес, землi й того, що мiж ними, Всемогутнього, Прощаючого!»

67. Скажи: «Це — велика звiстка,

68. а ви вiд неї вiдвертаєтесь.

69. Я не маю знання про те, як сперечалися в найвищому зiбраннi!

70. Менi вiдкрито тiльки те, що я — лише ясний застерiгач!»

71. Ось твiй Господь сказав ангелам: «Я створю людину з глини.

72. Коли Я розмiрю її та вдихну в неї зi Свого Духу, то впадiть перед нею ниць».

73. I вклонилися всi ангели,

74. крiм Iблiса, який вивищився й став одним iз невiруючих.

75. Аллах сказав: «О Iблiсе! Що завадило тобi вклонитися тому, що Я створив Своїми руками? Тебе охопила гордiсть чи ти належиш до тих, якi вивищуються?»

76. Той сказав: «Я кращий за нього! Ти створив мене з вогню, а його Ти створив iз глини!»

77. Аллах сказав: «Вийди звiдси! Будеш ти каменований![373]

78. Моє прокляття буде над тобою аж до Судного Дня».

79. Той сказав: «Даруй менi вiдстрочку — до того дня, коли вони воскреснуть!»

80. Аллах сказав: «Воiстину, ти — один iз тих, кому дана вiдстрочка

81. до того Дня, строк якого визначено!»

82. Той вiдповiв: «Клянуся Твоєю могутнiстю, що я спокушу їх усiх,

83. окрiм Твоїх обраних рабiв!»

84. Аллах сказав: «Iстина! Я говорю iстину.

85. Я неодмiнно наповню геєну тобою та твоїми послiдовниками– всiма!»

86. Скажи: «Я не прошу у вас винагороди за це й не обтяжую себе вигадками!

87. Воiстину, це лише нагадування для свiтiв!

88. I за певний час ви неодмiнно пiзнаєте його iстиннiсть!»[374]

[366] Досл. «рiч, якої прагнуть». Як пояснює ат-Табарi, багатобожники вважали, що Мухаммад (мир йому i благословення Аллаха) прагне вивищитися над ними, тож вони не збиралися пiдкорятись.

[367] Ат-Табарi, посилаючись на перекази вiд перших тлумачiв, вiдзначає, що порiвняння Фiрауна з «володарем кiлкiв» вказує на спосiб, яким вiн карав людей. За iншими твердженнями (див. тафсiр аль-Багаввi), у висловi «володар кiлкiв» iдеться про сильне вiйсько, яке мав Фiраун.

[368] Як свiдчить аль-Багаввi, «частку» (кiтт) слiд розумiти як книгу, де записанi добри й злi вчинки людини.

[369] Згiдно з бiльшiстю коментарiв iдеться про те, що милування кiньми вiдвернуло Сулаймана вiд молитви. Деякi тлумачi (напр., ат-Табарi) вважали, що в 33 аятi дiєслово «масаха» вжито в значеннi «гладити [рукою]», а не «рубати [мечем]».

[370] Задля випробування Всевишнiй кинув на його престол потворне тiло дитини. Ця дитина народилася у Сулаймана, коли вiн одного разу входив до жiнок та поклявся обiйти усiх за нiч, але не сказав «якщо побажає Аллах!»

[371] Як вiдзначає iбн Касiр, однi невiруючi звернуться з цими словами до iнших.

[372] «Принесли нам це» — тобто привели туди.

[373] Див. коментар до 34 аяту 15 сури («Аль-Хiджр»).

[374] Досл. «звiстки про нього».

СУРА 39. АЗ-ЗУМАР

(НАТОВПИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Писання, зiслане вiд Аллаха, Всемогутнього, Мудрого!

2. Воiстину, Ми зiслали тобi Писання з iстиною. Поклоняйся Аллаху, щиро сповiдуючи Його релiгiю!

3. Чи не Аллаху належить щира релiгiя? А тi, якi беруть собi помiчникiв замiсть Нього, [говорять]: «Ми поклоняємося їм лише для того, щоб вони наблизили нас до Аллаха!» Воiстину, Аллах розсудить мiж ними в тому, про що вони сперечалися! Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом тих, якi брешуть, якi не вiрують![375]

4. Якби Аллах хотiв узяти Собi дитину, то обрав би з тих, що створив, кого побажав. Пречистий Вiн! Вiн — Аллах, Єдиний, Всепереможний!

5. Вiн створив небеса й землю в iстинi. Вiн огортає день нiччю та огортає нiч днем. Вiн пiдкорив сонце й мiсяць. Усi вони плинуть до визначеного строку. Так! Вiн — Всемогутнiй, Прощаючий!

6. Вiн створив вас iз єдиної душi, а потiм зробив для вас дружин iз вас самих. Вiн зiслав для вас вiсiм пар худоби. Вiн створює вас в утробах матерiв ваших: одне творiння пiсля iншого, в трьох темрявах. Такий Аллах, ваш Господь! Йому належить влада. Немає бога, крiм Нього. Як же ви заблукали!

7. Якщо ви не увiруєте, то, воiстину, Аллах не потребує вас. Але Вiн не схвалює невiр’я Своїх рабiв. Тож якщо ви будете дякувати, Вiн схвалить це для вас. Нiхто не понесе тягар iншого; а потiм ви всi повернетесь до вашого Господа й Вiн сповiстить вас про те, що ви робили! Воiстину, Вiн знає те, що в серцях!

8. Коли людину торкається лихо, вона кличе свого Господа й звертається тiльки до Нього. А коли Вiн дарує їй милiсть вiд Себе, то вона забуває те, про що ранiше просила, й додає Аллаху рiвних — для того, щоб збити iнших iз Його шляху! Скажи: «Недовго ж тобi насолоджуватись своїм невiр’ям! Воiстину, ти — один iз жителiв вогню!»[376]

9. Невже той, хто смиренно проводить нiч, падаючи ниць i пiдводячись, хто боїться наступного життя й сподiвається на милiсть свого Господа, рiвний [тому, хто цього не робить?] Скажи: «Невже рiвнi тi, якi знають, i тi, якi не знають?» Воiстину, замисляться лише обдарованi розумом![377]

10. Скажи: «О раби, якi увiрували! Бiйтесь Господа вашого! На тих, якi робили добро в земному життi, чекає добро! Земля Аллаха широка! Воiстину, терплячих винагородять сповна, без вiдплати!»

11. Скажи: «Менi наказано поклонятись Аллаху, щиро сповiдуючи Його релiгiю!

12. I ще менi наказано бути першим iз вiдданих Йому!»[378]

13. Скажи: «Я боюся, що, в разi непослуху Господу моєму, мене буде покарано у Великий День!»

14. Скажи: «Я поклоняюсь Аллаху, щиро сповiдуючи перед Ним свою релiгiю!

15. А ви поклоняйтесь замiсть Нього тому, кому побажаєте!» I скажи: «Воiстину, зазнають утрат тi, якi в День Воскресiння втратять i самих себе, i свої родини!» Так, це — явнi втрати!

16. Над ними будуть завiси з вогню й пiд ними будуть завiси. Так Аллах залякує Своїх рабiв. О раби Мої, бiйтеся Мене!

17. А для тих, якi уникали тагута, не поклонялися йому й зверталися до Аллаха, є добра новина. Сповiсти ж цю добру новину рабам,

18. якi прислухаються до слiв i йдуть за найкращими з них. Це — тi, кому Аллах вказав на прямий шлях. Воiстину, саме вони — обдарованi розумом!

19. Невже ти можеш врятувати того, над ким здiйснилося слово про кару та хто перебуває у вогнi?

20. Але тих, якi бояться Свого Господа, чекають кiмнати, однi з яких збудованi над iншими й пiд якими течуть рiки. Така обiцянка Аллаха! Аллах не порушує Своєї обiцянки!

21. Невже ти не бачиш, що Аллах пролив iз неба воду й провiв її в землю до джерел? Через неї виводяться посiви рiзного кольору, потiм вони всихають, i ти бачиш їх жовтими. А потiм Вiн перетворює їх на трухлявину. Воiстину, в цьому — нагадування для обдарованих розумом!

22. Хiба той, чиї груди Аллах розкрив для iсламу, й хто тримається свiт ла вiд Свого Господа, рiвний [тому, хто має жорстке серце й далекий вiд iстини]? Горе тим, чиї серця твердi до згадування про Аллаха! Воiстину, вони перебувають у явнiй оманi![379]

23. Аллах зiслав найкращу розповiдь — Писання, частини якого схожi мiж собою та повторюються. Вiд нього тремтить шкiра тих, якi бояться Господа свого. А потiм, пiд час згадування Аллаха, пом’якшується i шкiра їхня, i серця їхнi! Це — дороговказ Аллаха, через який Вiн провадить прямим шляхом, кого побажає! А кого Аллах зiб’є зi шляху, тому не буде провiдника!

24. Невже той, хто буде захищати своє обличчя вiд лихої кари Дня Воскресiння, рiвний [тому, хто убезпечений вiд кари]? Несправедливим скажуть: «Скуштуйте того, що ви собi здобували![380]

25. Тi, якi жили ранiше за них, так само вважали [посланцiв] брехунами. Але покарання прийшло до них звiдти, звiдки вони й не чекали!

26. Аллах дав їм змогу зазнати ганьби в земному життi. Але покарання наступного життя ще важче, якби вони тiльки знали!

27. Ми наводимо для людей у цьому Коранi рiзнi притчi — можливо, вони замисляться –

28. у Коранi арабському, в якому немає кривизни — можливо, вони будуть богобоязливими!

29. Аллах навiв притчу — раба, який належить кiльком упертим господарям, i ще одного раба, який належить одному. Чи рiвнi вони в порiвняннi? Хвала Аллаху! Але ж бiльшiсть iз них не знає!

30. Воiстину, ти — смертний, i вони смертнi!

31. А потiм, у День Воскресiння, ви будете сперечатися перед своїм Господом!

32. Хто ж несправедливiший за того, хто звiв наклеп на Аллаха та визнав iстину брехнею, коли вона прийшла до нього? Хiба не геєна буде притулком для невiруючих!?

33. Той, хто прийшов iз правдою, i той, хто впевнений у нiй, — саме вони богобоязливi!

34. У Господа свого вони матимуть усе, що побажають. Така винагорода праведникiв,

35. щоб Аллах вiдпустив їм найгiрше, скоєне ними, й дарував винагороду за те найкраще, що робили вони!

36. Хiба не достатньо Аллаха для Його раба? Але ж вони залякують тебе тими, кому [поклоняються] замiсть Нього! Кого Аллах зiб’є зi шляху, тому немає провiдника!

37. Кому Аллах вкаже прямий шлях, того нiхто з нього не зiб’є! Хiба Аллах не Всемогутнiй, Володар вiдплати?

38. Якщо ти запитаєш у них, хто створив небеса й землю, то вони неодмiнно скажуть: «Аллах!» Скажи: «Чи ви бачили тих, кого закликаєте замiсть Аллаха? Якщо Аллах побажає вразити мене лихом, то хiба зможуть вони вiдвернути Його лихо? А якщо Вiн побажає менi милостi, то хiба зможуть вони втримати Його милiсть?» Скажи: «Достатньо менi Аллаха. На Нього нехай покладаються тi, хто покладається!»

39. Скажи: «О народе мiй! Дiйте, як зможете, i я буду дiяти! Скоро ви дiзнаєтесь,

40. кого вразить ганебна кара, й хто зазнає кари нескiнченної!»

41. Для людей Ми зiслали тобi Писання в iстинi. Хто йде прямим шляхом, той iде ним для себе. А хто збився зi шляху, той завдав шкоди собi. А ти для них– не опiкун!

42. Аллах забирає душi, коли вони помирають, а тi, якi ще не вмерли, забирає пiд час сну. Вiн затримує тих, кому визначено померти, а iнших вiдпускає до певного строку. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi мислять!

43. Невже вони беруть собi заступникiв замiсть Аллаха? Скажи: «А якщо вони не владнi над жодною рiччю й нiчого не розумiють?»

44. Скажи: «Заступництво цiлком належить Аллаху! Йому належить влада над небесами й землею i до Нього ви повернетесь!»

45. Коли згадують самого Аллаха, серця тих, якi не вiрують у наступне життя, здригаються вiд огиди. А коли згадують тих, кому вони [поклоняються] крiм Нього, то вони радiють!

46. Скажи: «О Аллах, Творець небес i землi, Знаючий потаємне й вiдкрите! Ти розсудиш мiж своїми рабами те, про що вони сперечалися!»

47. Якби тi, якi чинять несправедливо, мали все, що на землi, та ще стiльки ж, то неодмiнно спробували б вiдкупитися вiд лихої кари в День Воскресiння! Їм вiдкриється вiд Аллаха те, про що вони й не думали!

48. Їм вiдкриються їхнi лихi вчинки та вразить їх те, з чого вони глу-зували!

49. Коли людини торкається лихо, вона кличе Нас. А коли Ми даруємо їй благо вiд Себе, то вона говорить: «Це дано менi завдяки знанню!» Та ж нi, це — випробування! Проте бiльшiсть iз них не знає.*

50. Так говорили й тi, якi жили ранiше за них. Не допомогло їм те, що вони собi здобували!

51. Вразили їх лихi вчинки, якi вони собi здобули. Несправедливих iз них також вразять лихi вчинки, якi вони собi здобули! Не зможуть вони втекти!

52. Невже вони не знають, що Аллах збiльшує та зменшує надiл, кому побажає? Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi вiрують!

53. Скажи: «О раби Мої, якi порушили межi на шкоду собi! Не втрачайте надiї на милiсть Аллаха! Воiстину, Аллах прощає всi грiхи, адже Вiн — Прощаючий, Милоседний!»

54. Звернiться до вашого Господа та пiдкорiться Йому ранiше, нiж до вас прийде кара, бо потiм уже не допоможуть вам!

55. Iдiть за тим найкращим, що зiслано вам вiд Господа вашого, ранiше, нiж до вас раптом прийде кара, коли ви цього навiть не вiдчуваєте!

56. Щоб не говорила душа: «Горе менi за те, що я був недбалим перед Аллахом! Я був лише одним iз тих, якi насмiхалися!»

57. I щоб не говорила: «Якби Аллах вказав менi прямий шлях, я був би одним iз богобоязливих!»

58. I щоб не говорила тодi, коли побачить кару: «Якби я мав iще нагоду, то був би одним iз праведникiв!»

59. Та ж нi! До тебе приходили Мої знамення, але ти вважав їх брехнею, вивищився й став одним iз невiруючих!

60. У День Воскресiння ти побачиш, як почорнiють обличчя тих, якi зводили наклеп на Аллаха! Хiба не геєна буде притулком для тих, якi вивищувалися?

61. Аллах врятує тих, якi були богобоязливими, i вони матимуть успiх. Не торкнеться їх зло й не будуть вони засмученi!

62. Аллах — Творець кожної речi! Вiн — Опiкун кожної речi!

63. Йому належать ключi небес i землi. А тi, якi не вiрують у знамення Аллаха, втратять усе!

64. Скажи: «Невже ви наказуєте менi поклонятися замiсть Аллаха комусь iншому, о ви, невiгласи?!»

65. Було вiдкрито тобi й тим, якi жили ранiше за тебе: «Якщо ти додаватимеш Менi рiвних у поклонiннi, то стануть марними твої вчинки й ти неодмiнно будеш одним iз тих, якi втратять усе!»

66. Поклоняйся Аллаху й будь одним iз вдячних!

67. Вони не оцiнили Аллаха гiдною мiрою! Уся земля буде Його жменею в День Воскресiння, а небеса буде згорнуто Його правицею! Пречистий Вiн i Вищий за те, що Йому додають у поклонiннi!

68. Засурмлять у рiг, i тi, хто на небесах i на землi, будуть ураженi, крiм тих, кого побажає [залишити] Аллах! А потiм засурмлять iще раз, i тодi вони стануть i будуть дивитися.

69. Земля заяснiє свiтлом її Господа. Буде покладено Писання, приве дуть пророкiв та свiдкiв. Мiж усiма справедливо розсудять, i нiкого не буде скривджено.

70. Кожнiй душi повною мiрою вiдплатять за те, що вона робила. Вiн найкраще знає, що вони роблять!

71. Тих, якi не увiрували, поведуть до геєни натовпами. Коли вони прийдуть туди, її врата вiдкриються, а вартовi скажуть: «Невже до вас не приходили посланцi з вас самих, не читали вам знамення вашого Господа й не застерiгали вас вiд зустрiчi з цим днем?» Тi скажуть: «Так!» Але справдилося слово про покарання невiруючих!

72. Скажуть їм: «Увiйдiть у врата пекла, де ви будете вiчно!» Який же мерзотний притулок у тих, якi вивищувалися!»

73. Тих, якi були богобоязливими, поведуть у рай натовпами. Коли вони прийдуть туди, його врата вiдкриються, а вартовi скажуть: «Мир вам! Ви були добрими! Увiйдiть сюди навiки!»

74. Вони скажуть: «Хвала Аллаху, Який дав нам правдиву обiцянку й дарував у спадок землю. Ми можемо оселитися у раю, де побажаємо. Яка прекрасна винагорода для тих, хто робив [добро]»!

75. Ти побачиш ангелiв, якi оточують трон i прославляють Господа свого хвалою. Мiж ними справедливо розсудять i скажуть: «Хвала Ал лаху, Господу свiтiв!»[381]

[375] «Чи не Аллаху належить щира релiгiя» — арабське слово дiн має дуже широке значення, набагато ширше, нiж слово «релiгiя» в європейських мовах. Загалом воно слугує виразом iдеї вiдданостi, покiрностi та порядку; у рiзних контекстах дiн може означати «послух», «наслiдування», «смирення» та «закон».

[376] «Забуває те, про що ранiше проста» — як вiдзначають ат-Табарi та аль-Багаввi, можливий варiант розумiння: «Забуває Того, до Кого ранiше зверталася (тобто Господа)».

[377] Iнтерполяцiя – згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[378] «Iз вiдданих Йому» — аль-муслiмiн, «мусульман». Аль-Багаввi та iбн Касiр (iз посиланням на Судду) пишуть: «першим мусульманином iз цього народу (тобто з арабiв)».

[379] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням iбн Касiра.

[380] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[381] «Мiж ними розсудять» — «мiж творiннями» (iбн Касiр).

СУРА 40. ГАФІР

(ТОЙ, ХТО ДАРУЄ ПРОЩЕННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Писання, зiслане вiд Аллаха, Всемогутнього, Всезнаючого,

3. Прощаючого, Приймючого каяття, суворого в покараннi, Володаря милостi! Немає бога, крiм Нього, й до Нього буде повернення!

4. Про знамення Аллаха сперечаються лише невiруючi. Нехай не зваблює тебе те, що вони вiльно дiють у рiзних краях.[382]

5. Народ Нуха та їхнi спiльники вважали [посланцiв] брехунами iще ранiше. Кожен народ прагнув схопити свого посланця. Вони сперечались, удаючись до брехнi, щоб заперечити нею iстину. Але Я схопив їх, i яке ж було покарання!

6. Так справдилося слово Господа твого над тими, якi не увiрували. Воiстину, вони — жителi вогню!

7. Тi, якi несуть Трон i якi перебувають коло нього, прославляють Господа свого хвалою, вiрують у Нього й благають про прощення тих, якi увiрували: «Господи наш! Кожну рiч Ти охоплюєш милiстю й знанням! Прости тих, якi покаялись i йшли Твоїм шляхом, захисти їх вiд пекельної кари!

8. Господи наш! Введи їх до садiв Едену, якi Ти обiцяв їм i їхнiм батькам, дружинам i нащадкам, якi робили добро. Воiстину, Ти — Всемогутнiй, Мудрий!

9. Захисти їх вiд лихих вчинкiв, адже кого Ти захистиш вiд лихих вчинкiв того Дня, над тим Ти змилуєшся! А це — великий успiх!

10. Воiстину, тим, якi не увiрували, проголосять: «Аллах ненавидiв вас сильнiше, нiж ви ненавидiли себе, коли вас закликали до вiри, а ви залишалися невiруючими!»

11. Вони скажуть: «Ти двiчi зробив нас мертвими й двiчi живими. Ми визнали свої грiхи. Чи не має шляху до виходу?»

12. Це тому, що, коли кликали самого Аллаха, ви не вiрили, а коли Йому додавали рiвних, то ви вiрили! Рiшення належить Аллаху, Всевишньому, Великому!

13. Вiн — Той, Хто показує вам Свої знамення й вiдсилає вам iз неба надiл. Але замислиться лише той, хто звертається до Нього!

14. Кличте Аллаха, щиро сповiдуючи Його релiгiю, навiть якщо невiруючi й ненавидять це!

15. Власник найвищих ступенiв, Володар трону — Вiн посилає Духа до того зi Своїх рабiв, до кого побажає, щоб застерегти про День Зустрiчi!

16. Того Дня, коли вони з’являться, нiщо про них не сховається вiд Аллаха! Кому ж належить влада сьогоднi? Аллаху — Єдиному, Всепереможному!

17. Сьогоднi кожнiй душi вiдплатять тiльки за те, що вона собi здобула. Сьогоднi не буде несправедливостi! Воiстину, Аллах — швидкий у вiдплатi!

18. Застережи їх близьким Днем, коли серця пiдступлять до горла та сповняться страху. Не буде в нечестивцiв нi близького друга, нi заступника, якому пiдкоряються.

19. Вiн знає i зрадницький погляд, i те, що приховане в серцях!

20. Рiшення Аллаха справедливе. А тi, кого вони кличуть замiсть Нього, нiчого не вирiшують. Воiстину, Аллах — Всечуючий, Всевидячий!

21. Хiба вони не подорожували по землi й не бачили, яким був кiнець тих, що жили ранiше? Вони були могутнiшими за них i залишили бiльше слiдiв на землi. Та Аллах схопив їх за їхнi грiхи, й нiхто не захистив їх вiд Аллаха!

22. Це тому, що коли їхнi посланцi приходили до них iз ясними знаменнями, вони не увiрували. Аллах схопив їх, бо Вiн — Всесильний, суворий у покараннi!

23. Iз Нашими знаменнями та ясним доказом Ми вiдiслали Мусу

24. до Фiрауна, Гамана й Каруна. Вони сказали: «Вiн — брехливий чаклун!»

25. Коли вiн прийшов до них з iстиною вiд Нас, вони сказали: «Вбивайте синiв тих, якi увiрували разом iз ним, а їхнiх жiнок залишайте живими. Але хитрощi невiруючих оманливi!»[383]

26. Фiраун сказав: «Дайте менi вбити Мусу! Нехай покличе свого Господа! Я боюся, що вiн змiнить вашу релiгiю чи поширить безчестя на землi!»

27. Муса сказав: «Я попросив захисту в Господа мого й Господа вашого– вiд кожного гордiя, який не вiрує в День Вiдплати!»

28. Чоловiк iз роду Фiрауна, який приховував свою вiру, сказав: «Невже ви вб’єте чоловiка за те, що вiн говорить: «Мiй Господь — Аллах», i за те, що вiн прийшов до вас iз ясними знаменнями вiд Господа вашого? Якщо вiн бреше, то його брехня зашкодить лише йому, а якщо говорить правду, то вразить вас частина того, що вiн обiцяє вам! Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом того, хто порушує межi й бреше!

29. О народе мiй! Сьогоднi ви маєте владу й пануєте на землi. Але хто захистить нас вiд кари Аллаха, якщо вона прийде до нас?» Фiраун сказав: «Я вказую вам тiльки те, що вважаю за потрiбне. Я веду вас тiльки правильним шляхом!»

30. Той, який увiрував, вiдповiв: «О народе мiй! Я боюся, що з вами станеться те, що вже колись було,

31. те, що сталося з народом Нуха, адитами, самудитами й тими, якi жили пiсля них. Аллах не бажає чинити з рабами несправедливо!

32. О народе мiй! Я боюся, що до вас прийде той День, коли однi за-кликатимуть iнших,

33. День, коли ви повернете назад, але нiхто не захистить вас вiд Ал-лаха! Кого Аллах зiб’є зi шляху, тому не буде провiдника!

34. Ранiше до вас приходив Юсуф iз ясними знаменнями , але ви не перестали сумнiватися в тому, з чим в iн до вас прийшов. А коли вiн помер , ви сказали: «П iсля нього Аллах уже не в iдiшле посланця!» Так Аллах збиває зi шляху того, хто порушує межi й сумнiвається!»

35. Тi, хто сперечається про знамення Аллаха без жодного доказу, який би прийшов до них, викликають ненависть в Аллаха й у тих, якi увiрували. Аллах накладає печатку на серце кожного зверхнього тирана!

36. Фiраун сказав: «О Гамане! Збудуй менi вежу, можливо, я досягну шляхiв,

37. шляхiв небесних, i побачу Бога Муси. Але я думаю, що вiн — брехун». Так Фiрауну видалися прекрасними його злi вчинки, i збився вiн зi шляху. Але хитрощi Фiрауна — самi втрати!

38. Той, який увiрував, сказав: «О народе мiй! Iдiть за мною, я покажу вам правильний шлях!

39. О народе мiй! Воiстину, земне життя — тимчасова насолода, а життя наступне — вiчний притулок!

40. Хто чинитиме зло, отримає таку саму вi дплату. А хто чинитиме добро — чоловiк чи жiнка — i буде вiруючим, той увiйде до раю. Вони матимуть там свiй надiл без вiдплати!

41. О народе мiй! Чому я кличу вас до спасiння, а ви кличете мене у вогонь?

42. Ви закликаєте мене не вiрувати в Аллаха й додавати Йому рiвних, про яких у мене немає знання. А я закликаю вас до Всемогутнього, Прощаючого!

43. Немає сумнiву, що те, до чого ви мене закликаєте, не гiдне звертання нi в земному життi, нi в наступному; i що ми повернемось до Аллаха, i що тi, хто порушує межi, будуть жителями вогню!

44. Ви ще згадаєте мої слова. Я вiддаю свою справу Аллаху! Воiстину, Аллах бачить рабiв!»

45. Аллах захистив його вiд зла, яке вони замислили. А рiд Фiрауна спiткала лиха кара –

46. вогонь, куди їх кидають зранку та ввечерi. А в День, коли настане Час, пiддайте рiд Фiрауна найлютiшiй карi!

47. Коли вони будуть сперечатися мiж собою у вогнi, то слабкi скажуть тим, якi вивищувалися: «Воiстину, ми йшли слiдом завами! Чи не можете хоча б трохи захистити нас вiд вогню?»

48. Тi, якi вивищувалися, скажуть: «Ми всi тут! Воiстину, Аллах уже розсудив мiж рабами!»

49. Тi, якi опинились у вогнi, скажуть вартовим геєни: «Покличте вашого Господа, нехай полегшить нашу кару хоча б на один день!»

50. Тi скажуть: «Невже вашi посланцi не приходили до вас iз ясними знаменнями?» Вони скажуть: «Так!» А їм скажуть: «Молiться самi!» Але ж молитви невiруючих марнi!

51. Воiстину, Ми ще в земному життi допоможемо Нашим посланцям i тим, якi увiрували, а також у той День, коли постануть свiдки,

52. у День, коли нечестивцям не допоможуть їхнi вибачення! Їх спiткає прокляття й чекає на них найгiрший притулок!

53. Ми дарували Мусi прямий шлях i дали синам Iсраїла у спадок Писання

54. як прямий шлях i нагадування для обдарованих розумом!

55. Терпи, бо обiцянка Аллаха — iстина! Проси прощення за свiй грiх i прославляй Господа свого хвалою ввечерi та зранку!

56. Воiстину, тi, якi сперечаються про знамення Аллаха без жодного доказу, який би прийшов до них, мають у своїх серцях тiльки зверхнiсть! Їм не досягнути свого! Шукай захисту в Аллаха, адже Вiн — Всечуючий, Всевидячий!

57. Воiстину, створення небес i землi є чимось бiльшим, нiж створення людей, але бiльшiсть людей не розумiє!

58. Не рiвнi мiж собою слiпий i зрячий. А тi, якi увiрували й робили добро, не рiвнi тим, якi чинять зло. Мало ж ви замислюєтесь!

59. Воiстину, Час настане, i в цьому немає сумнiву! Але ж бiльшiсть людей не вiрує!

60. Ваш Господь сказав: «Кличте Мене, i Я вiдповiм вам! Воiстину, тi, якi гордували поклонiнням Менi, ввiйдуть до геєни приниженими!»

61. Аллах — Той, Хто створив для вас нiч, щоб ви вiдпочивали, i день, щоб ви бачили! Воiстину, Аллах сповнений ласки до людей, але ж бiльшiсть людей не дякує!

62. Такий Аллах, ваш Господь, Творець кожної речi. Немає бога, крiм Нього! Як ви заблукали!

63. Так само блукають i тi, якi заперечують знамення Аллаха!

64. Аллах — Той, Хто зробив для вас землю мiсцем перебування, а небо – стелею. Вiн дарував вам образ ваш i зробив цей образ прекрасним. Вiн надiлив вас благами! Такий Аллах, ваш Господь! Благословенний Аллах, Господь свiтiв!

65. Вiн — Живий, немає бога, крiм Нього! Кличте Його, щиро сповiдуючи свою релiгiю перед Ним! Хвала Аллаху, Господу свiтiв!

66. Скажи: «Менi заборонено поклонятися тим, кого ви кличете замiсть Аллаха, вiдколи до мене прийшли знамення вiд мого Господа. Менi наказано пiдкоритися Господу свiтiв!»

67. Вiн — Той, Хто створив вас iз праху, потiм — iз краплi сiменi, а потiм – зi згустку кровi. Потiм Вiн виводить вас дiтьми, щоб ви могли досягнути зрiлого вiку, а згодом перетворитися на старих, хоч серед вас є такi, хто помирає ранiше, i щоб ви могли досягнути призначеного строку. Можливо, ви зрозумiєте!

68. Вiн — Той, Хто дарує життя i смерть. Коли Вiн вирiшує щось, то тiльки говорить: «Будь!» — i воно є!

69. Невже ти не бачив тих, якi сперечаються про знамення Аллаха? Як же вiддалилися вони!

70. Вони сприйняли як брехню Писання й те, з чим Ми вiдсилали Наших посланцiв. Але скоро вони дiзнаються,

71. коли з кайданами на шиї та ланцюгами їх потягнуть

72. в окрiп, а потiм розпалять у вогнi!

73. Згодом їм скажуть: «Де тi, кому ви поклонялися

74. замiсть Аллаха?» Вони скажуть: «Вони покинули нас. Але ранiше ми нiкого не кликали!» Так Аллах збиває зi шляху невiруючих!

75. Це вам за те, що ви радiли на землi без жодного права й за те, що ви були зухвалi!

76. Увiйдiть у врата геєни, там ви будете довiку! Який же мерзотний притулок буде у знахабнiлих!

77. Терпи, бо обiцянка Аллаха — iстина! Ми або покажемо тобi частину з того, що обiцяли їм, або заберемо тебе. А вони повернуться до Нас.

78. Ми вiдсилали посланцiв i ранiше за тебе. Серед них є такi, про яких Ми тобi розповiдали, а є й такi, про яких не розповiдали. Кожен посланець приходив зi знаменням тiльки з дозволу Аллаха. Коли прийде наказ Аллаха, буде правдивий суд, i тодi прихильники неправди втратять усе!

79. Аллах — Той, Хто створив для вас тварин, щоб на деяких iз них ви пересувалися, а вiд iнших мали їжу.

80. Вони приносять вам рiзну користь, завдяки їм ви досягаєте того, чого прагнуть вашi серця. На них i на кораблях ви пересуваєтесь!

81. Вiн показує вам Свої знамення. То якi ж знамення Господа вашого ви заперечуєте?

82. Невже вони не подорожували землею та не бачили, яким був кiнець тих, якi жили ранiше? Вони були могутнiшими за них i залишили бiльше слiдiв на землi, але не допомогло їм те, що вони собi здобували!

83. Коли їхнi посланцi прийшли до них iз ясними знаменнями, то вони радiли тому знанню, яке було в них. Але вразило їх те, з чого вони глузували!

84. Коли вони побачили Наше покарання, то сказали: «Ми увiрували в єдиного Аллаха й не вiруємо в тих, кого вважали рiвними Йому!»

85. Але не допомогла їм вiра їхня, коли вони вже побачили Наше покарання! Такий закон Аллаха, встановлений для Його рабiв. I тодi невiруючi втратять усе!

[382] «Їхнi подорожi в рiзнi краї з метою торгiвлi та їхня безпека там — i це за їхнього невiр’я!» (аль-Багаввi).

[383] «Але хитрощi невiруючих оманливi» — як зазначає iбн Касiр, iдеться про те, що хитрощi невiруючих зникнуть. Натомiсть ат-Табарi та аль-Багаввi коментують цей вислiв так: невiруючi прагнуть збити вiруючих зi шляху та ввести в оману.

СУРА 41. ФУССİЛАТ

(РОЗ’ЯСНЕНІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Зiслане вiд Милостивого, Милосердного,

3. Писання, знамення якого поясненi у виглядi арабського Корану — для людей, надiлених знанням;

4. добра звiстка й пересторога; але ж бiльшiсть iз них вiдвертається й не слухає!

5. Вони говорять: «Серця нашi закритi для того, до чого ти нас закликаєш, вуха нашi глухi, а мiж нами й тобою — завiса! Дiй, але й ми будемо дiяти!»

6. Скажи: «Я — людина, така сама, як i ви. Менi тiльки вiдкрито, що ваш Бог — Бог Єдиний! Iдiть до Нього прямим шляхом i просiть у Нього прощення! Горе багатобожникам,

7. якi не дають закяту й не вiрують у наступне життя!»

8. Воiстину, тих, якi увiрували й робили добро, чекає невичерпна винагорода!

9. Скажи: «Невже ви не вiруєте в Того, Хто створив землю за два днi, й додаєте Йому рiвних? Але ж Вiн — Господь свiтiв!

10. Вiн поставив над нею мiцнi гори, благословив її та розподiлив засоби для прожиття — за чотири повних днi, для тих, хто цього потребує!»[384]

11. Потiм Вiн повернувся до неба — а воно було димом — i сказав йому та землi: «Прийдiть — добровiльно чи примусово!» Вони сказали: «Ми прийдемо добровiльно!»

12. Вiн завершив сiм небес за два днi й вiдкрив кожному з них його обов’язок. Ми прикрасили нижнє небо свiтилами, й вони захищають його. Так визначив Всемогутнiй, Всезнаючий!

13. Якщо вони вiдвернуться, то скажи: «Я застерiгаю вас вiд загибелi, подiбної до загибелi адитiв i самудитiв!»

14. Посланцi приходили до них у рiзнi часи: «Не поклоняйтеся нiкому, крi м Аллаха!» Але тi говорили: «Якби наш Господь побажав, то зiслав би ангелiв. Воiстину, ми не вiруємо в те, з чим вас вiдiслано!»[385]

15. Адити вивищувалися на землi без жод ного права на це й говорили: «Чи є хтось могутнiший за нас?» Невже вони на бачили, що Аллах – Той, Хто створив їх, могутнiший за них! Але вони заперечували Нашi знамення!

16. Ми наслали на них у нещасливi днi холодний вiтер, щоб вони скуштували ганебної кари в земному життi. Але в наступному життi кара буде ще ганебнiша! I не буде їм помiчникiв!

17. Самудитам Ми вказали прямий шлях, але вони замiсть прямого шляху обрали слiпоту. Їх спiткала загибель та принизлива кара за те, що вони собi здобували!

18. Ми врятували тих, якi увiрували й були богобоязливi!

19. Того Дня, коли ворогiв Аллаха зберуть перед вогнем, їх пiдганятимуть.

20. А коли вони прийдуть туди, то їхнiй слух, погляди й шкiра будуть свiдчити проти них про те, що робили вони!

21. Вони скажуть своїй шкiрi: «Чому ти свiдчиш проти нас?» А вона скаже: «Нам дарував мову Аллах, Який дарує мову кожнiй речi». Вiн створив вас уперше, й до Нього ви повернетесь!

22. Ви не закривалися вiд свiдчень вашого слуху, ваших поглядiв i вашої шкiри. Але ви думали, що Аллах не знає про бiльшiсть ваших вчинкiв!

23. Здогадки, якi ви робили про вашого Господа, призвели вас до загибелi. Ви стали одними з тих, хто зазнає втрат!

24. Навiть якщо вони будуть терпiти, їхнiм притулком однаково буде вогонь. Навiть якщо вони проситимуть ласки, до них не будуть ласкавi!

25. Ми приставили до них товаришiв, якi прикрасили їм те, що перед ними, й те, що буде пiсля них. Слово справдилося над ними, як справдилося над попереднiми народами — джинами й людьми. Вони зазнали втрат!

26. Тi, якi не увiрували, говорять: «Не слухайте цей Коран, а щось говорiть — можливо, ви переможете!»[386]

27. Тим, якi не увiрували, Ми дамо скуштувати суворої кари й неодмiнно винагородимо їх за найгiрше з того, що вони робили!

28. Така вiдплата ворогам Аллаха — вогонь! Там буде їхня вiчна обитель — винагорода за те, що вони заперечували Нашi знамення!

29. Тi, якi не вiрують, скажуть: «Господи наш! Покажи нам тих джинiв i людей, якi збили нас зi шляху, — ми скинемо їх собi пiд ноги, щоб вони були одними з найнижчих!»

30. Воiстину, до тих, якi говорять: «Господь наш — Аллах!», а потiм iдуть прямим шляхом, [перед смертю] сходять ангели: «Не бiйтеся, не сумуйте й радiйте вiд звiстки про рай, який вам обiцяно!

31. Ми — вашi покровителi в життi земному й наступному! Там на вас чекатиме все те, чого самi побажаєте, чекатиме все те, чого попросите –

32. надiл вiд Прощаючого й Милосердного!»

33. Чиї слова прекраснiшi за слова того, хто закликає до Аллаха, робить добро й говорить: «Воiстину, я — один iз вiдданих Йому»?

34. Не рiвнi мiж собою добро та зло. Вiдштовхни зло чимось добрим, i тодi той, iз ким ти ворогував, стане для тебе наче близький друг.

35. Цього досягнуть тiльки тi, якi мають терпiння, досягнуть тiльки тi, якi надiленi великим щастям![387]

36. А якщо шайтан спонукатиме тебе до чогось, то шукай захисту в Аллаха. Воiстину, Вiн — Всечуючий i Всезнаючий!

37. Серед Його знамень — нiч i день, сонце й мiсяць. Не падайте додолу перед сонцем i мiсяцем, а падайте додолу перед Аллахом, Який створив їх, якщо ви поклоняєтесь Йому!

38. А якщо вони гордуватимуть цим, то тi, якi поряд iз твоїм Господом, прославляють Його i вдень, i вночi — i не втомлюються!

39. Серед Його знамень — те, що ти бачиш землю сухою, а коли Ми посилаємо на неї воду, вона починає рухатись i збiльшуватись. Воiстину, Той, Хто оживив її, неодмiнно оживить i померлих! Воiстину, Вiн спроможний на кожну рiч!

40. Воiстину, тi, якi не визнають Наших знамень, не сховаються вiд Нас! Хто кращий — той, кого вкинуть у вогонь, чи той, хто в День Во скресiння матиме безпеку? Робiть, що побажаєте! Воiстину, Вiн бачить те, що ви робите!

41. Воiстину, тi, якi не увiрували в нагадування, коли воно прийшло до них, [будуть покаранi за своє невiр’я], адже це — Могутнє Писання![388]

42. Брехня не пiдбереться до нього нi спереду, нi ззаду. Його зiслано вiд Мудрого, Хвалимого!

43. Тобi скажуть тiльки те, що вже говорили посланцям ранiше за тебе. Воiстину, твiй Господь — Володар прощення й Володар болiсної кари!

44. Якби Ми зробили це [Писання] Кораном чужою мовою, то вони б запитали: «Чому не поясненi його знамення? Як це: воно — чужою мовою, а вiн — араб?» Скажи: «Це — прямий шлях i зцiлення для тих, якi увiрували! А вуха тих, якi не увi рували, враженi глухотою, i вони слiпi до нього. Таких кличуть наче з далекого мiсця!»

45. Ми дарували Мусi Писання, а вони почали сперечатися про нього. Якби не попереднє слово Господа твого, то мiж ними вже б розсудили! Але вони мають глибокi сумнiви про це![389]

46. Хто робить добро, робить це для себе самого, а хто робить зло, робить це проти себе самого. А Господь твiй не чинить iз рабами несправедливо!

47. Йому належить знання про Час. Жоден плiд не виходить iз зав’язi, жодна жiнка не вагiтнiє та не народжує, щоб Вiн про це не знав! У той День, коли Вiн запитає в них: «Де ж вашi спiльники?», вони скажуть: «Ми сказали Тобi, що серед нас не буде жодного свiдка цьому!»[390]

48. Адже залишать їх тi, кого ранiше вони кликали, i вони здогадаються, що не зможуть утекти!

49. Людина не втомлюється просити про добро, але, якщо її торкнеться зло, вона впадає в розпач та вiдчай!

50. Якщо Ми дамо їй спробувати милостi пiсля лиха, яке торкнулося її, то вона неодмiнно скаже: «Це — для мене! Я не думаю, що настане Час. Але якщо мене повернуть до мого Господа, то бiля Нього мене чекатиме щось найкраще!» Ми сповiстимо невiруючих про те, що вони робили, а також дамо їм скуштувати суворої кари!

51. Коли Ми даруємо людинi благо, то вона вiдвертається i вiддаляється. А коли її торкається зло, то вона промовляє довгi молитви!

52. Скажи: «Як ви думаєте, а якщо [Коран] — вiд Аллаха, а ви в нього не повiрили? Хто ж заблукав сильнiше, нiж той, хто опинився у великому протирiччi?»

53. Ми покажемо їм Нашi знамення на небесних обрiях та в них самих, доки вони не зрозумiють, що це — iстина! Невже не достатньо того, що Аллах — кожнiй речi Свiдок?

54. Але ж вони мають сумнiви про зустрiч зi своїм Господом! Iстинно, Вiн осягає кожну рiч!

[384] «Хто цього потребує» — як зазначає ат-Табарi та iншi тлумачi, лексему саiлiна тут можна розумiти i як «хто запитує про це», тобто цiкавиться створенням землi.

[385] «У рiзнi часи» — досл. «спереду i ззаду». Як зазначає ат-Табарi, йдеться про те, що посланцi приходили ранiше за Гуда (мир йому) й пiзнiше.

[386] «Щось говорiть» — згiдно з коментарями йдеться про те, що невiруючi радили одне одному не прислухатися до Корану та перекрикувати його своїми голосами.

[387] Iбн Касiр, посилаючись на переказ вiд iбн Аббаса, коментує цей аят так: «Аллах закликає вiруючих до терпiння перед гнiвом, лагiдностi перед невiглаством i прощення перед образою. Коли вони чинитимуть саме так, то Аллах захистить їх вiд шайтана й пiдкорить їм їхнього ворога, який стане наче близький друг!»

[388] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[389] Аль-Багаввi коментує: «про твою правдивiсть», тобто iстиннiсть Корану.

[390] «Йому належить знання про Час»: досл. «Його сягає знання про час». Iбн Касiр коментує: «Цього не знає нiхто, крiм Нього. Пророк, мир йому i благословення Аллаха, запитав про настання Часу в Джiбрiла, одного з головних ангелiв. Той вiдповiв: «Той, у кого запитують, знає не бiльше, нiж той, хто запитує!»

СУРА 42. АШ-ШУРА

(РАДА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Айн. Сiн. Кяф.

3. Так дарує одкровення тобi й тим, якi були ранiше за тебе Аллах – Всемогутнiй, Мудрий! Iстинно, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

4. Йому належить те, що на небесах i те, що на землi. А Вiн — Всевишнiй, Великий!

5. Небеса готовi розколотися згори; ангели прославляють хвалою свого Господа та просять прощення для тих, хто на землi! Iстинно, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

6. Аллах спостерiгає за тими, якi беруть собi покровителiв замiсть Нього. Але ти для них — не опiкун!

7. Ось так Ми зiслали тобi арабський Коран, щоб ти застерiгав Матiр селищ i тих, хто живе поза нею, а також попереджав про День Зiбрання, у якому немає сумнiву! Частина опиниться в раю, а частина опиниться в полум’ї![391]

8. Якби Аллах побажав, то зробив би їх єдиною громадою. Але Вiн вводить у Свою милiсть того, кого побажає! А в нечестивцiв не буде нi покровителя, нi помiчника.

9. Невже вони беруть собi помiчникiв замiсть Нього? Аллах — Покровитель; Вiн воскрешає померлих; Вiн спроможний на кожну рiч!

10. Про що б ви не сперечались, кiнцеве рiшення належить Аллаху. «Таким є Аллах, мiй Господь! На Нього я покладаю сподiвання i до Нього я звертаюсь!»

11. Творець небес i землi! Вiн створив вам дружин iз вас самих, а також створив худобу парами; так Вiн розмножує вас. Немає нiчого, схожого на Нього! А Вiн — Всечуючий, Всевидячий!

12. Йому належать ключi небес i землi; Вiн збiльшує та зменшує надiл, кому побажає. Воiстину, Вiн — про кожну рiч Знаючий!

13. Вiн встановив вам у релiгiї те, що заповiв Нуху, те, що Ми вiдкрили тобi, те, що Ми заповiли Iбрагiму, Мусi та Iсi: «Тримайтеся релiгiї та не розходьтеся помiж собою в нiй!» Важко багатобожникам те, до чого ти закликаєш їх. Аллах обирає Собi того, кого побажає та веде прямим шляхом того, хто до Нього звертається!

14. Через взаємну ненависть вони розiйшлися помiж собою лише тодi, коли до них прийшло знання. Якби не попереднє слово Господа твого про встановлений строк, то мiж ними уже розсудили б! Воiстину, тi, якi успадкували Писання пiсля них, опинились у глибоких сумнiвах!

15. А тому закликай їх! Тримайся прямого шляху — так, як тобi й наказано. Не йди за їхнiми бажаннями, а скажи: «Я увiрував у те Писання, яке зiслав Аллах, i менi наказано бути справедливим до вас! Аллах — Господь наш i Господь ваш; нам — нашi вчинки, вам — вашi вчинки! Не повинно бути мiж нами суперечок. Аллах збере усiх нас, i до Нього— повернення!»

16. Докази тих, якi сперечаються про Аллаха пiсля того, як Йому вже вiдповiли, марнi перед Господом їхнiм. Гнiв упаде на них; чекає на них суворе покарання![392]

17. Аллах — Той, Хто зiслав Писання в iстинi та мiру. Звiдки тобi знати, можливо, Час уже близько!

18. Намагаються прискорити його тi, якi в нього не вiрують. А тi, якi увiрували, бояться його та знають, що вiн — iстина! Так! Воiстину, тi, якi сперечаються про Час, потрапили в глибоку оману!

19. Аллах — Ласкавий до Своїх рабiв, Вiн дарує надiл тому, кому побажає! Вiн — Всесильний, Всемогутнiй!

20. Хто прагне врожаю наступного життя, тому Ми збiльшимо його врожай; а хто прагне врожаю земного життя, Ми даруємо його, але йому не буде частки в наступному життi!

21. Невже вони мають таких спiльникiв, якi встановили для них у релiгiї щось, не дозволене Аллахом? Якби не ясне слово, то мiж ними уже розсудили б! Воiстину, нечестивих чекає болiсна кара!

22. Ти побачиш, як нечестивi боятимуться того, що вони собi здобули, але воно трапиться з ними! А тi, якi увiрували i творили добро, опиняться у райських садах i в Господа свого вони матимуть усе, що побажають. Це i є велика ласка,

23. те, чим Аллах сповiщає добру звiстку Своїм рабам, якi увiрували й творили добро! Скажи: «Я не прошу у вас за це винагороди, окрiм любовi заради родинного зв’язку». Хто здобуває благо, тому Ми збiльшимо благо! Воiстину, Аллах — Прощаючий, Вдячний![393]

24. Невже вони говорять: «Вiн зводить наговiр на Аллаха»? Якби Аллах побажав, то запечатав би твоє серце. Своїми словами Аллах знищує неправду та утверджує iстину! Воiстину, Вiн знає те, що в грудях![394]

25. Вiн — Той, Хто приймає каяття Своїх рабiв, Хто прощає злi вчинки, Хто знає те, що ви робите!

26. Вiн дає вiдповiдь тим, якi увiрували i творили добро, а також додає їм зi Своєї ласки; невiруючих же чекає сувора кара!

27. Якби Аллах збiльшив надiл для Своїх рабiв, то вони почали б поширювати на землi ворожiсть. Але Вiн дарує мiру того, чого побажає! Воiстину, Вiн для Своїх рабiв — Всевiдаючий та Всевидячий!

28. Вiн — Той, Хто посилає дощ пiсля того, як вони впадають у вiдчай, Хто поширює Свою милiсть! Вiн — Покровитель, Хвалимий!

29. Серед Його знамень — створення небес i землi, а також живих iстот, яких Вiн там поселив. Вiн може зiбрати їх, коли побажає!

30. Будьяке лихо вражає вас лише за те, що ви здобули своїми руками; але ж багато чого Вiн прощає вам!

31. Ви не зможете втекти на землi. Немає у вас, замiсть Аллаха, нi покровителя, нi помiчника!

32. Серед Його знамень — кораблi в морi, схожi на гори.

33. Якщо Вiн побажає, то заспокоїть вiтер, i вони стануть нерухомими на поверхнi моря. Воiстину, в цьому — знамення для кожного терпеливого, вдячного!

34. Або й знищить їх — за те, що [люди] собi здобули. Але ж багато чого Вiн прощає!

35. Тi, якi сперечаються про Нашi знамення, знають, що не зможуть утекти!

36. Те, що вам дано, є насолодою земного життя. А те, що в Аллаха, є кращим i вiчним — для тих, якi увiрували та покладають сподiвання на свого Господа;

37. якi уникають важких грiхiв i всього мерзенного, а коли гнiваються, то прощають;

38. якi вiдповiдають своєму Господу, звершують молитву, радяться мiж собою у справах та жертвують iз того, чим Ми надiлили їх;

39. якi вiдплачують тому, хто скривдив їх, адже

40. вiдплатою за зло є таке ж саме зло! Та якщо хто простить i встановить мир, винагорода його буде за Аллахом! Воiстину, Вiн не любить несправедливих!

41. Хто помстився пiсля того, як його скривдили, тому нiхто не дорiкне;

42. докiр є лише проти тих, якi кривдять людей та поширюють нечестя на землi без жодного права! Таких чекає болiсна кара![395]

43. А якщо хто терпить i прощає, то, воiстину, це i є рiшучiсть у справах!

44. Кого Аллах зiб’є зi шляху, тому вже не буде покровителя замiсть Нього! Ти побачиш, як нечестивцi, побачивши кару, скажуть: «Чи немає шляху до повернення?»

45. Ти побачиш, як вони смиренно постануть перед [вогнем], потайки кидаючи на нього свої погляди. А тi, якi увiрували, скажуть: «Воiстину, втрат зазнали тi, якi втратили в День Воскресiння i самих себе, i свої родини!» Так! Воiстину, нечестивих вразить вiчна кара!

46. У них не буде покровителiв, якi допомогли б їм замiсть Аллаха. Кого Аллах увiв у оману, тому не буде шляху!

47. Вiдповiдайте своєму Господу ранiше, нiж прийде той День вiд Ал лаха, який уже не вiдвернути! У той День не буде у вас схованки, i не зможете ви нiчого заперечити!

48. Та якщо вони вiдвернуться, то Ми не вiдсилали тебе їхнiм охоронцем. Воiстину, ти зобов’язаний лише передати послання. Воiстину, коли Ми даємо людинi спробувати Нашої милостi, то вона радiє! А коли її вражає лихо за те, що вона зробила своїми руками, то людина стає невдячною!

49. Аллаху належить влада над небесами й землею; Вiн створює, що побажає! Вiн дарує дiвчинку, кому побажає, i дарує хлопчика, кому побажає,

50. або й пару — доньку та сина; а кого побажає, залишає безплiдним! Воiстину, Вiн — Всезнаючий, Всемогутнiй!

51. Не дано людинi того, щоб iз нею говорив Аллах, окрiм як через одкровення, через завiсу чи скерувавши посланця, який, iз Його дозволу, вiдкриває те, що Вiн бажає. Воiстину, Вiн — Всевишнiй, Мудрий!

52. Саме так, за наказом Нашим, Ми вiдкрили тобi дух. Ти не знав, що таке Писання, що таке вiра, але Ми зробили його свiтлом, яким вказуємо прямий шлях тим iз Наших рабiв, кому побажаємо! Воiстину, ти ведеш до прямого шляху — [396]

53. шляху Аллаха, Того, Кому належить усе, що на небесах i те, що на землi. Так! До Аллаха повертаються усi справи!

[391] Матiр селищ: мається на увазi Мекка.

[392] «Йому вже вiдповiли»: «Люди вiдповiли Йому, навернулись до iсламу й увiйшли до Його релiгiї...» (аль-Багаввi).

[393] Вираз аль-курба (родинна близькiсть, спорiдненiсть, зв’язок) тлумачi розумiють неоднозначно. Дехто наголошує на тому, що мається на увазi конкретно родина Пророка – мир йому i благословення Аллаха! — а дехто вважає, що мова йде про збереження родинних зв’язкiв мiж Пророком — мир йому i благословення Аллаха! — та багатобожниками (так вважав ат-Табарi). Iснує також думка, що алькурба — це наближення до Аллаха через любов до Нього (див. перекази вiд Хасана та iбн Аббаса у тлумаченнi аль-Багаввi).

[394] Як свiдчить ат-Табарi, вираз «запечатати серце» тут означає «змусити забути Коран».

[395] Як свiдчить iбн Касiр, пiд «духом» мається на увазi Коран.

[396] «Докiр проти»: досл. «шлях проти».

СУРА 43. АЗ-ЗУХРУФ

(ПРИКРАСИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Клянуся ясним Писанням!

3. Ми зробили його арабським Кораном, щоб ви могли розумiти,

4. вiн знаходиться бiля Нас у Матерi Писання, пiднесений, мудрий!

5. Невже Ми заберемо вiд вас нагадування лише тому, що ви — люди, якi порушують межi?

6. Скiльки пророкiв Ми вiдсилали до давнiх народiв!

7. Але який би пророк до них не приходив, вони iз нього глузували.

8. Ми знищили тих, якi мали бiльше сили, нiж оцi; вже минув приклад давнiх народiв![397]

9. Якщо ти запитаєш у них, хто створив небеса i землю, то вони неодмiнно скажуть: «Їх створив Всемогутнiй, Всезнаючий!»

10. Той, Хто зробив для вас землю колискою та поставив на нiй дороги, щоб ви могли йти прямим шляхом!

11. Той, Хто зiслав iз неба води в мiру; Ми воскресили нею мертву землю. Так само й ви вийдете [iз могил]!

12. Той, Хто створив усi пари живих iстот та дарував вам кораблi й тварин, на яких ви пересуваєтесь,

13. щоб ви сiдали на них та згадували милiсть вашого Господа; а коли всядетесь, то говорили: «Преславний Аллах, Який пiдкорив нам це, адже ми самi на таке неспроможнi!

14. Воiстину, ми повернемось до нашого Господа!»

15. Вони приписали Йому частину з Його рабiв. Воiстину, людина справдi невдячна!

16. Невже зi Своїх творiнь Вiн узяв Собi доньок, тодi як вас пошанував синами?

17. Коли комусь iз них сповiщають звiстку про те, що вiн сам приписує Милостивому, то його обличчя темнiє й вiн ледь стримує свiй гнiв![398]

18. Невже [вони приписують Милостивому] того, хто зростає в прикрасах та не може ясно говорити в суперечцi?[399]

19. Вони вважають, що ангели — раби Аллаха! — жiночого роду. Невже вони були свiдками їхнього створення? Ми запишемо їхнє свiдчення; їх про це запитають!

20. Вони говорять: «Якби Милостивий побажав, то ми не поклонялися б їм!» У них немає про це знання, тож вони лише займаються вигадками!

21. Невже Ми перед цим дарували їм Писання, якого вони тримаються?

22. Та ж нi! Вони говорять: «Воiстину, ми знайшли, що нашi батьки були об’єднанi цiєю вiрою, тож ми йдемо по їхнiх слiдах!»[400]

23. Так само було й ранiше за тебе, коли Ми вiдсилали застерiгача в якесь селище. Його мешканцi, зманiженi розкiшшю, говорили: «Воiстину, ми знайшли, що нашi батьки були об’єднанi цiєю вiрою, тож ми йдемо по їхнiх слiдах!»

24. Вiн говорив: «А якщо я прийшов до вас iз чимось правильнiшим, нiж те, в що вiрили вашi батьки?» Але тi вiдповiдали: «Ми не вiруємо в те, iз чим вас вiдiслано!»

25. Отож, Ми вiдплачували їм. Поглянь же, яким був кiнець тих, якi сприймали правду за брехню!

26. Ось Iбрагiм сказав своєму батьку та своєму народу: «Воiстину, я зрiкаюся того, чому ви поклоняєтесь,

27. окрiм Того, Хто мене створив. Воiстину, Вiн поведе мене прямим шляхом!»

28. Вiн зробив це словом, яке залишилося серед його нащадкiв; можливо, повернуться [на прямий шлях] вони!

29. Але Я дозволив їм та їхнiм батькам насолоджуватись благами доти, доки не прийшла до них iстина та ясний посланець!

30. I коли до них прийшла iстина, то вони сказали: «Це — чаклунство! Воiстину, ми в це не вiруємо!»

31. Вони сказали: «Чому цей Коран не зiслано якомусь великому чоловiковi з двох селищ?»[401]

32. Невже це вони дiлять милiсть твого Господа? Це Ми розподiлили їхнi засоби до прожиття в земному життi! Одним iз них Ми дарували перевагу над iншими, щоб однi з них брали собi iнших за слуг. Милiсть твого Господа краща за те, що вони собi накопичують!

33. Якби люди не могли стати єдиною громадою, то Ми зробили би в будинках тих, якi не вiрують у Милостивого, срiбнi дахи та сходи, якими вони пiдiймалися б,[402]

34. такi ж дверi й ложа в їхнiх будинках, на яких вони лежали б,

35. а також прикраси! Воiстину, все це — лише блага земного життя; життя останнє чекає в Господа твого на богобоязливих![403]

36. А бiля того, хто вiдвертається вiд згадки про Милостивого, Ми поставимо шайтана, який стане його приятелем!

37. Вони збиватимуть їх зi шляху Аллаха, а тi будуть думати, що йдуть прямим шляхом!

38. А коли вiн прийде до нас, то скаже: «Якби ж мiж нами була така вiдстань, як мiж сходом i заходом! Поганий же ти приятель!»[404]

39. «Оскiльки ви чинили несправедливiсть, сьогоднi не допоможе вам те, що кара спiткала вас разом!»

40. Невже ти можеш змусити чути глухого, а прямим шляхом iти слiпого й того, хто перебуває в справжнiй оманi?

41. Ми можемо забрати тебе, але й тодi все одно вiдплатимо їм!

42. Або можемо показати тобi те, що обiцяли їм; воiстину, Ми маємо силу над ними!

43. Тримайся ж того, що тобi вiдкрито; воiстину, ти — на прямому шляху!

44. А це — нагадування тобi й твоєму народу; i скоро вас запитають!

45. Запитай у посланцiв, яких Ми вiдсилали ранiше за тебе, чи Ми встановлювали — поряд iз Милостивим! — якихось iнших богiв, котрим би вони поклонялись.

46. Ми вiдiслали Мусу iз Нашими знаменнями до Фiрауна та старшини його народу. Вiн сказав: «Я — посланець Господа свiтiв!»

47. Та коли вiн прийшов до них iз Нашими знаменнями, вони почали смiятись.

48. Яке знамення Ми їм не показували б, воно було ще бiльшим за попереднє. I Ми вразили їх карою — можливо, вони повернуться [на прямий шлях]!

49. Вони сказали: «О чаклун! Попроси за нас свого Господа — вiдповiдно до твого завiту iз Ним! Воiстину, тодi ми пiдемо прямим шляхом!»

50. Та коли Ми вiдвернули вiд них кару, вони зреклися свого!

51. Фiраун звернувся до свого народу та сказав: «О, народе мiй! Чи ж не менi належить влада над Єгиптом, а цi рiки течуть пiдi мною? Невже ви не бачите?

52. Невже я не кращий за цього злидаря, який ледве говорить?

53. Чому не дали йому браслетiв iз золота, i чому з ним не прийшли ангели, супроводжуючи його?»

54. Вiн скористався їхнiм невiглаством, тож вони пiдкорились йому. Воiстину, були вони нечестивими людьми!

55. Коли вони розгнiвали Нас, Ми вiдплатили їм; Ми всiх їх утопили!

56. Ми зробили їх подiєю минулого та прикладом для iнших.

57. Коли сина Мар’ям наводять як приклад, твiй народ починає голосно радiти.

58. Вони говорять: «Кращi нашi боги чи вiн?» Вони наводять тобi цей приклад лише заради суперечки. Воiстину, вони — люди, якi сперечаються![405]

59. Воiстину, вiн — лише раб, якому Ми дарували Свою милiсть та зробили прикладом для синiв Iсраїла!

60. Якби Ми побажали, то замiнили би вас на землi ангелами, якi стали б вашими намiсниками!

61. Воiстину, вiн — прикмета Часу. Тож не сумнiвайтесь у цьому та йдiть за Мною! Це — прямий шлях![406]

62. I нехай не вiдвертає вас шайтан; воiстину, вiн — справжнiй ворог для вас!

63. Коли Iса прийшов iз ясними знаменнями, то сказав: «Я прийшов до вас iз мудрiстю; я поясню вам частину того, про що ви сперечаєтесь! Тож бiйтесь Аллаха та корiться менi!

64. Воiстину, Аллах — мiй Господь та ваш Господь! Тож поклоняйтесь Йому! Це — прямий шлях!»

65. Але рiзнi групи почали сперечатись мiж собою. Горе ж тим, якi були несправедливими, вiд кари болiсного Дня!

66. Невже вони чекають чогось iншого, а не Часу, який прийде до них раптово, коли вони цього й не чекатимуть?

67. У той День друзi стануть ворогами одне одному — окрiм богобоязливих!

68. «О, раби Мої! Сьогоднi для вас не буде страху, i не будете ви засмученi, — мир йому i благословення Аллаха! — вважав, що Коран закликає до поклонiння Iсi — мир йому! Саме тому вони «голосно радiли» своєму «доказу» та говорили: «Нашi боги кращi — чи Iса»?

69. тi, якi увiрували в Нашi знамення та були вiдданими Нам!

70. Увiйдiть же до раю — ви та вашi дружини, радiючи!»*

71. Їх будуть обходити iз золотими тарiлками й чашами. Там вони матимуть усе, чого прагнуть душi та в чому знаходять насолоду очi. Там ви будете вiчно!

72. Це — рай, який ви успадкували за те, що робили!

73. Чекають на вас численнi фрукти, якi ви будете мати за їжу!»

74. Воiстину, грiшники вiчно будуть у геєнi!

75. Їм не дадуть спочину; там вони будуть у вiдчаї!

76. Ми не були несправедливi з ними; це вони самi були до себе несправедливi!

77. Вони волатимуть: «О Малiку! Нехай твiй Господь знищить нас!» Вiн скаже: «Ви залишитесь тут!»[407]

78. Ми принесли вам iстину, але бiльшiсть iз вас ненавидять iстину!

79. Чи ж вони вирiшили справу остаточно? Воiстину, Ми вирiшили остаточно!

80. Невже вони думають, що Ми не чуємо їхнiх таємниць та прихованих розмов? Нашi посланцi все записують за ними!

81. Скажи: «Якби в Милостивого був син, то я перший почав би [йому]поклонятись!»[408]

82. Але Господь небес i землi, Господь трону, пречистий вiд того, що Йому приписують!

83. Залиш їх у їхньому пустослiв’ї та розвагах, доки вони не зустрiнуть той свiй День, який їм обiцяно!

84. Вiн — Бог на небi та Бог на землi. Вiн — Мудрий, Всезнаючий!

85. Благословенний Той, Кому належить влада над небесами, землею й над тим, що помiж ними. У Нього — знання про Час, i до Нього по вернетесь ви!

86. Тi, кого ви кличете замiсть Нього, не володiють заступництвом, окрiм тих, хто свiдчить про iстину та володiє знанням!

87. Якщо ти запитаєш у них про те, хто їх створив, вони неодмiнно скажуть: «Аллах!» Як же заблукали вони!

88. Ось його слова: «О Господи! Воiстину, цi люди не увiрували!»[409]

89. Вiдвернися ж вiд них i скажи: «Мир! Скоро ви дiзнаєтесь!»

[397] Як свiдчать тлумачi, мова йде про мекканських багатобожникiв.

[398] Мається на увазi звiстка про народження дiвчинки.

[399] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням iбн Касiра. Як вважає бiльшiсть коментаторiв, мова йде про жiнок, народження яких вважалося лихом для мекканцiв (див. попереднiй аят); часто дiвчаток навiть закопували в землю живцем. Iслам жорстко заборонив таку практику; Коран докорiнно змiнив права жiнки в арабському та багатьох iнших суспiльствах.

[400] «Об’єднанi цiєю вiрою» (аля умматiн): як свiдчить iбн Касiр та бiльшiсть iнших тлумачiв, поняття умма (громада, народ, спiльнота вiруючих) тут вжите у значеннi дiн (релiгiя). У такому смислi умма фiгурує i в багатьох iнших аятах Корану.

[401] Мова йде про Мекку i Таїф.

[402] Iбн Касiр коментує: «Оскiльки багато нерозумних людей можуть повiрити в те, що багатство — знак Нашої любовi до того, кому воно дане, то всi вони можуть вдатися до невiр’я заради скарбiв».

[403] «Прикраси» (зухруф): як вiдзначає бiльшiсть тлумачiв, мова йде про оздоби iз золота.

[404] «Сходом i заходом»: досл. «двома сходами». Переклад — згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[405] На думку ат-Табарi й багатьох iнших тлумачiв, мова йде про те, що народ Мухаммада

[406] Як вважає переважна бiльшiсть тлумачiв, мова йде про прихiд Іси, мир йому, який станеться в «останнi часи». Це пiдтверджується i контекстом. Iншi варiанти тлумачення — «Мухаммад – мир йому i благословення Аллаха – прикмета Часу»; «Коран – прикмета Часу».

[407] «Вашi дружини» (азваджукум): iбн Касiр вважає, що азвадж потрiбно розумiти як «схожi на вас»; у такому разi мова йде про iнших вiруючих.

[408] Iнтерполяцiя — згiдно з коментарем ат-Табарi.

[409] Аль-Багаввi коментує: «Маються на увазi слова Пророка — мир йому i благословення Аллаха! — в яких вiн скаржиться своєму Господу».

СУРА 44. АД-ДУХАН

(ДИМ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Клянуся ясним Писанням!

3. Воiстину, Ми зiслали його в благословенну нiч! Воiстину, Ми застерiгаємо!

4. У той час вирiшується кожна важлива справа –

5. за наказом вiд Нас! Воiстину, Ми вiдсилаємо [посланцiв]

6. як милiсть вiд твого Господа! Воiстину, Вiн — Всечуючий, Всезнаючий,

7. Господь небес, землi й того, що мiж ними — якщо є ви впевненими!

8. Немає бога, крiм Нього! Вiн дарує життя i смерть; ваш Господь та Господь ваших пращурiв!

9. Але вони переймаються сумнiвами.

10. Зачекай же на той День, коли небо принесе дим, добре видимий,

11. який вкриє людей; це — болiсна кара!

12. «Господи наш! Вiдверни вiд нас кару, адже, воiстину, ми — вiруючi!»

13. Звiдки в них буде нагадування, якщо ясний посланець уже приходив до них,

14. але потiм вони вiд нього вiдвернулись i сказали: «Навчений та божевiльний!»[410]

15. Ми вiдвернемо покарання лише на малий час; але ви все одно повернетесь [до невiр’я]![411]

16. У День, коли Ми завдамо великого удару, Ми вiдплатимо їм!

17. Ще ранiше за них Ми випробовували народ Фiрауна; до них прийшов благородний посланець:

18. «Повернiть менi рабiв Аллаха! Воiстину, я — посланець до вас, гiдний довiри!

19. Не ставте себе вище Аллаха! Воiстину, я прийшов до вас iз ясним доказом!

20. Я просив захисту в Господа мого та Господа вашого, щоб ви не каменували мене!

21. Якщо ви не вiрите менi, то залиште мене!»

22. Тож вiн покликав Господа свого: «Цi люди — грiшники!»

23. Вийди з Моїми рабами вночi. Воiстину, вас будуть переслiдувати!

24. Залиш море в спокої. Воiстину, їхнi вiйська будуть утопленi!

25. Скiльки вони залишили садiв i джерел,

26. посiвiв i благородних мiсць,

27. та благ, якими вони насолоджувались!

28. Ось так! Усе це Ми дарували в спадок iншим людям.

29. Не плакали за ними небо й земля, i не дали їм вiдстрочки.

30. Ми врятували синiв Iсраїла вiд принизливої кари

31. Фiрауна. Воiстину, вивищуючи себе, вiн був одним iз порушникiв!

32. Володiючи знанням, Ми обрали їх з-посеред iнших жителiв свiтiв![412]

33. Ми дарували їм знамення, у яких мiстилося справжнє випробування.

34. Воiстину, цi люди говорять:[413]

35. «Для нас буде лише одна смерть. Нас не воскресять!

36. Тож приведiть наших батькiв, якщо ви говорите правду!»

37. Кращi вони чи народ Тубба й тi, якi жили ранiше за них? Ми знищили їх. Воiстину, вони були грiшниками![414]

38. Ми не створювали небес, землю i того, що помiж ними, заради розваги,

39. а Ми створили їх лише в iстинi; але бiльшiсть [людей] не знає!

40. Воiстину, День Розсуду — строк, встановлений для всiх,

41. День, коли приятель нiчим не допоможе приятелю; помiчникiв не буде нi в кого,

42. окрiм тих, над ким змилується Аллах! Воiстину, Вiн — Всемогутнiй, Милосердний!

43. Воiстину, дерево заккум

44. буде їжею для грiшника

45. i, наче олiйний осад, кипiтиме в черевах[415]

46. так, як кипить окрiп!

47. Схопiть його! Тягнiть до середини пекла!

48. Скарайте його — лийте на голову окрiп!

49. Скуштуй же цього! Адже ти — всемогутнiй, благородний![416]

50. Ось те, в чому ви сумнiвались!

51. Воiстину, богобоязливi опиняться у безпечному мiсцi.

52. Серед садiв та джерел,

53. одягнувшись у атлас i парчу, вони сидiтимуть одне навпроти одного.

54. Ось так! Ми поєднаємо їх з чорноокими.

55. Вони проситимуть кожен плiд, перебуваючи в безпецi.

56. Там вони уже не зазнають смертi — пiсля того, як сталася перша смерть. Вiн врятує їх вiд пекельної кари

57. за Своєю ласкою! Це i є великий успiх!

58. Ми полегшили його на твоїй мовi; можливо, замисляться вони![417]

59. Зачекай же; адже чекають i вони!

[410] «Навчений»: мекканськi багатобожники вважали, що Пророка — мир йому i благословення Аллаха! — навчили Корану якiсь iншi люди (див. суру «Бджоли», аят 103).

[411] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням аль-Багаввi.

[412] «Володiючи знанням» (аля iльмiн): «знанням про них» (аль-Багаввi), тобто про те, що вони на це заслуговують.

[413] Мова йде про мекканських багатобожникiв.

[414] «Тубба» — давнiй титул царiв Ємену (як «фараон» у Єгиптi).

[415] «Мугль» («олiйний осад») також може означати розплавлену мiдь або iнший метал (див. тлумачення ат-Табарi).

[416] Слова, якi скажуть жителям пекла, ат-Табарi коментує так: «Ти думав, що є всемогутнiм та благороднiш, але насправдi ти — жалюгiдний та принижений».

[417] Мається на увазi Коран.

СУРА 45. АЛЬ-ДЖАСİИЯ

(СХИЛЕНАНА КОЛІНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Писання, зiслане вiд Аллаха, Всесильного, Мудрого!

3. Воiстину, на небесах i на землi — знамення для вiруючих!

4. У створеннi вас та iнших живих iстот, яких Вiн розселив — знамення для людей, якi впевненi!

5. У змiнi ночi та дня, у надiлi, який Аллах вiдсилає iз неба та яким оживлює землю пiсля смертi її, у змiнах вiтрiв — знамення для людей, якi розумiють!

6. Такими є знамення Аллаха, якi Ми читаємо тобi в iстинi. У яку ж розповiдь, якщо не про Аллаха та Його знамення, вони увiрують?

7. Горе кожному брехливому грiшнику!

8. Вiн слухає знамення Аллаха, якi ти читаєш йому, а потiм вивищує себе, наче нiколи їх i не чув. Сповiсти ж йому добру звiстку про болiсну кару!

9. Коли вiн дiзнається про якiсь iз Наших знамень, то починає з них глузувати. Таких чекає принизлива кара!

10. Перед ними буде геєна. Не допоможе їм нi те, що вони собi здобували, нi тi, кого вони брали собi як покровителiв замiсть Аллаха! На них чекає велика кара!

11. Це — прямий шлях! А тих, якi не вiрують у знамення свого Господа, чекає кара з болiсними стражданнями!

12. Аллах — Той, Хто пiдкорив для вас море, щоб кораблi пливли там за наказом Його, i щоб ви шукали Його ласки; можливо, ви будете дякувати!

13. Вiн пiдкорив для вас усе те, що на небесах i на землi. Воiстину, в цьому — знамення для людей, якi мислять!

14. Скажи вiруючим, щоб вони простили тих, хто не сподiвається на днi Аллаха — нехай Вiн вiдплатить людям за те, що вони собi здобували![418]

15. Хто робить добро, робить це задля самого себе. А хто чинить зло, той чинить його проти самого себе. А потiм усi ви повернетесь до свого Господа!

16. Ми дарували синам Iсраїла Писання, мудрiсть i пророцтво, надiлили їх благами та вивищили над жителями свiтiв!

17. Ми дарували їм яснi вказiвки — за наказом [Нашим]. Через взаємну ненависть вони розiйшлися помiж собою лише пiсля того, як до них прийшло знання. Воiстину, в День Воскресiння твiй Господь розсудить мiж ними те, про що вони сперечались!

18. А потiм Ми вказали тобi на дорогу — за наказом [Нашим]. Йди ж нею, та не йди за бажаннями тих, якi не мають знання!

19. Воiстину, вони нiяк не врятують тебе вiд Аллаха. Нечестивцi є покровителями одне одних; Аллах — Покровитель богобоязливих!

20. Це — видимi знамення для людей, прямий шлях та милiсть для впевнених!

21. Невже тi, якi здобували собi злi вчинки, думали, що Ми й за життя, i пiсля смертi зробимо їх такими ж, як тi, хто увiрував i творив добро? Погано ж розсудили вони!

22. Аллах створив небеса й землю в iстинi, а також для того, щоб кожнiй душi вiдплатили за те, що вона собi здобула. I нi з ким не вчинять несправедливо!

23. Чи ти бачив того, хто зробив богом своє бажання? Володiючи знанням, Аллах збив його зi шляху, запечатав слух i серце, а зiр накрив завiсою. Хто вкаже йому на прямий шлях замiсть Аллаха? Невже ви не замислитесь?

24. Вони говорять: «Iснує лише наше земне життя. Ми помираємо та народжуємось; нас винищує лише час». Вони не мають про це знання! Воiстину, це лише їхнi здогадки!

25. Коли їм читають Нашi яснi знамення, їхнiм єдиним доказом є лише такi слова: «Приведiть наших батькiв, якщо ви говорите правду!»

26. Скажи: «Аллах дарує вам життя, потiм дарує смерть, а потiм збере вас у День Воскресiння, у якому немає сумнiву; але бiльшiсть людей не знає!»

27. Аллаху належить влада над небесами й землею; у той День, коли прийде час, прихильники неправди втратять усе!

28. Ти побачиш, що кожна громада впала на колiна. Кожну громаду покличуть до її книги: «Сьогоднi вам вiдплатять за те, що ви робили!»

29. Це Наше писання говорить проти вас правду. Ми наказали записувати все, що ви робите!

30. Тих, якi увiрували й творили добро, їхнiй Господь уведе в Свою милiсть! Це i є справжнiй успiх!

31. А тим, якi не увiрували, [скажуть]: «Невже вам не читали Моїх знамень? Але ви себе вивищували та були грiшними людьми!»

32. Коли вам говорили, що обiцянка Аллаха правдива, i що в Часi немає сумнiву, ви вiдповiдали: «Ми не знаємо, що таке Час. Ми лише маємо здогадки про це i ми не є впевненими!»

33. Їм вiдкрилися їхнi злi вчинки й вразило їх те, iз чого вони глузували!

34. Їм скажуть: «Сьогоднi Ми забудемо вас так, як ви забули зустрiч iз цим вашим Днем! Вашим притулком буде вогонь, i не буде у вас помiчникiв!

35. Це так, адже ви глузували зi знамень Аллаха та спокусилися земним життям!» Сьогоднi вони не вийдуть звiдти, i в них не проситимуть каяття!

36. Хвала Аллаху, Господу небес, Господу землi, Господу свiтiв!

37. Йому належить велич на небесах i на землi, а Вiн — Всесильний, Мудрий!

[418] «Не сподiвається на днi Аллаха»: як свiдчить аль-Багаввi, мова йде про багатобожникiв, якi не бояться помсти Аллаха.

СУРА 46. АЛЬ-АХКАФ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Ха. Мiм.

2. Писання, зiслане вiд Аллаха, Всемогутнього, Мудрого!

3. Ми створили небеса та землю лише в iстинi та на визначений строк. Але тi, якi не вiрують, вiдвертаються вiд того, чим їх застерiгають.

4. Скажи: «Чи ви бачили тих, кого ви кличете замiсть Аллаха? Покажiть менi, яку частину землi вони створили? Невже вони мають спiльнiсть на небесах? Принесiть менi Писання, давнiше за це, або хоча б якийсь слiд знання, якщо ви правдивi!»

5. Хто ж заблукав сильнiше, нiж той, хто кличе замiсть Аллаха тих, якi не дадуть йому вiдповiдi аж до Дня Воскресiння та й не знають про його заклики?

6. Коли люди будуть зiбранi, тi стануть їхнiми ворогами та зрiкатимуться їхнього поклонiння.

7. Коли ти читаєш їм Нашi знамення, тi, якi не увiрували в iстину, що прийшла до них, говорять: «Це — справжнє чаклунство!»

8. Невже вони говорять: «Вiн вигадав його»? Скажи: «Якщо я вигадав його, то ви нiяк не захистите мене вiд Аллаха! Вiн краще знає про вашi балачки; достатньо Його як свiдка мiж мною та вами. А Вiн — Прощаючий, Милосердний!»

9. Скажи: «Я не є чимось новим серед посланцiв i я не знаю, що станеться зi мною та вами. Я лише йду за тим, що вiдкрито менi. I я лише несу вiд Нього до вас ясну пересторогу!»

10. Скажи: «Як ви думаєте, а якщо це — вiд Аллаха, а ви у це не увiрували? Адже свiдок з-посеред синiв Iсраїла засвiдчив про подiбне йому та увiрував, тодi як ви погордо знехтували цим. Воiстину, Аллах не веде прямим шляхом несправедливих людей!»[419]

11. Тi, якi не увiрували, говорять тим, якi увiрували: «Якби вiн був благом, то вони не випередили б нас у цьому!» Вони не пiшли за ним прямим шляхом, i тому скажуть: «Воiстину, це — прадавня брехня!»

12. Ранiше за нього було Писання Муси — керiвництво та милiсть. А це Писання арабською мовою є пiдтвердженням, щоб застерiгати тих, якi є несправедливими, а також доброю звiсткою для праведникiв.

13. Воiстину, тi, якi говорять: «Господь наш — Аллах», а далi йдуть прямим шляхом, не буде страху їм, i не будуть засмученi вони!

14. Саме такi є жителями раю; вони будуть там вiчно — за те, що робили!

15. Ми заповiдали людинi добре ставитись до своїх батькiв. Для матерi важко носити [плiд] та народжувати, а час вiд початку вагiтностi до вiдняття вiд грудей займає тридцять мiсяцiв. Коли ж [людина] досягає зрiлого вiку та досягає сорока рокiв, то говорить: «Господи! Зроби так, щоб я був вдячним за Твою милiсть, яку Ти дарував менi та моїм бать кам, щоб я робив добрi вчинки, якими Ти будеш задоволений, i щоб був праведним я i нащадки мої! Каюсь перед Тобою; воiстину, я– один iз вiдданих Тобi!»

16. Саме вони є тими жителями раю, вiд кого Ми приймемо те найкраще, яке робили вони, i Ми простимо їм злi вчинки їхнi; такою є правдива обiцянка, яку їм дали.

17. Є такий, хто говорить своїм батькам: «Фе! Невже ви погрожуєте менi тим, що мене виведуть [iз могили], якщо ще ранiше за мене минуло стiльки поколiнь?» Вони просять допомоги в Аллаха [i говорять]: «Горе тобi! Увiруй, адже обiцянка Аллаха правдива!» Але вiн говорить: «Це — лише казки давнiх народiв!»

18. Справдилося слово про них та про джинiв i людей з-посеред народiв, якi жили ще ранiше. Вони втратили все!

19. На кожного чекає свiй ступiнь — вiдповiдно до того, що робили вони. Це так, щоб вони сповна отримали за свої вчинки, i щоб нi з ким не вчинили несправедливо.

20. [Буде сказано в] День, коли невiруючих поставлять перед вогнем: «Ви витрачали свої блага в земному життi та користувалися ними. Сьогоднi вам вiдплатять принизливою карою за те, що ви без права вивищували себе на землi та за те, що ви були нечестивцями!»

21. Згадай брата адитiв. Ось вiн застерiгав свiй народ бiля апь-Ахкафу, хоча застерiгачi були: «Не поклоняйтесь нiкому, окрiм Аллаха; я боюся, що впаде на вас кара у Великий День!»[420]

22. Вони вiдповiли: «Ти прийшов, щоб вiдвернути нас вiд наших богiв? Покажи нам те, чим ти погрожуєш нам, якщо ти є правдивим!»

23. Той сказав: «Знання належить лише Аллаху, а я переказую вам те, iз чим мене вiдiслано. Але я бачу, що ви — люди нерозумнi!»

24. Коли ж вони побачили хмару, яка насувалася на їхнi долини, то сказали: «Ця хмара проллє на нас дощ!» Та ж нi! Ось те, що ви намага-лися прискорити — вiтер, який несе болiсну кару!

25. За наказом свого Господа вiн знищує кожну рiч. Тож зранку було видно лише їхнi житла! Ось так Ми винагороджуємо грiшних людей!

26. Ми укрiпили їх так, як не укрiплювали вас. Ми дарували їм слух, зiр i серця. Але нi слух їхнiй, нi зiр, нi серця не допомогли їм, адже вони заперечували знамення Аллаха; їх вразило те, iз чого вони глузували!

27. Ми вже знищили селища поблизу вас; Ми пояснили знамення — можливо, повернуться [на прямий шлях] вони!

28. Чому ж їм не допомогли тi, кого вони беруть собi за богiв замiсть Аллаха, прагнучи до Нього наблизитись? Але ж тi залишили їх! Такою є їхня брехня й те, що вони собi вигадують!

29. Ось Ми вiдiслали до тебе кiлькох джинiв, щоб вони послухали Коран. I коли вони з’явилися там, то сказали: «Мовчки слухайте!» А коли було закiнчено, то вони повернулися до свого народу застерiгачами.

30. Вони сказали: «О народе наш! Воiстину, ми слухали Писання, яке зiслано пiсля Муси та пiдтверджує те, що було до нього; воно провадить до iстини та до прямого шляху!

31. О народе наш! Дайте вiдповiдь тому, хто закликає до Аллаха та увiруйте в Нього! Вiн простить вам грiхи вашi та врятує вас вiд болiсної кари!»

32. А хто не вiдповiсть тому, хто закликає до Аллаха, той не зможе врятуватися на землi та не матиме покровителiв замiсть Нього. Такi перебувають у справжнiй оманi!

33. Невже вони не бачать, що Аллах — Той, Хто створив небеса й не втомився вiд їхнього створення — спроможний воскресити мертвих? Так, Вiн спроможний на кожну рiч!

34. [Буде сказано в] День, коли невiруючих поставлять перед вогнем: «Невже це не iстина?» Вони скажуть: «Так, клянемося нашим Госпо-дом!» А Вiн скаже: «Скуштуйте ж кару за те, що ви не вiрували!»

35. Терпи ж, як терпiли рiшучi посланцi, i не намагайся прискорити для них [кару]. У той День, коли вони побачать обiцяне, подумають, що пробули [на землi] лише якусь годину дня. Таким є послання! Невже загине хтось, окрiм нечестивих людей?

[419] Мова йде про Коран.

[420] Аль-Ахкаф розумiють порiзному. Хоча загалом це слово може означати хвилястi пiщанi бархани, бiльшiсть тлумачiв вважає, що мова йде про конкретну мiсцевiсть, де жили адити (гори у Сирiї, пустеля мiж Оманом та Єменом чи мiсцина в Єменi — згiдно з тлумаченням ат-Табарi).

СУРА 47. МУХАММАД

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Вчинки тих, якi не увiрували та збивали iнших зi шляху Аллаха, Вiн зробив марними.

2. А тим, якi увiрували й творили добро, якi увiрували в те, що зiслано Мухаммаду — а воно є iстиною вiд Господа їхнього — Вiн простив злi вчинки їхнi та покращив справи їхнi.

3. Це так, адже тi, якi не увiрували, пiшли слiдом за неправдою, а тi, якi увiрували, пiшли слiдом за iстиною вiд Господа їхнього. Ось так Аллах наводить людям їхнi притчi.

4. Тож коли ви зустрiчаєте тих, якi не увiрували, рубайте їхнi шиї. А коли ви здолаєте їх, то мiцно накладайте пута! Далi або милуйте їх, або берiть викуп — доти, доки вiйна не скине свiй тягар. Так! Якби Аллах побажав, то помстився б їм Сам, але Вiн прагне випробувати одних iз вас iншими. Вчинки тих, якi ведуть боротьбу на шляху Аллаха, Вiн нiколи не зробить марними,

5. вкаже їм прямий шлях та покращить справи їхнi,

6. та введе в рай, про який уже дав їм знати.

7. О ви, якi увiрували! Якщо ви допоможете Аллаху, то Вiн допоможе вам та ствердить ваш поступ!

8. Нехай згинуть тi, якi не вiрують! Вiн зробить марними вчинки їхнi.

9. Це так, адже вони зненавидiли те, що зiслав Аллах; Вiн зробив даремними вчинки їхнi!

10. Невже вони не подорожували землею та не бачили, яким був кiнець тих, якi жили ранiше за них? Аллах знищив їх! Те ж саме чекає невiруючих!

11. Це так, адже Аллах — Покровитель тих, якi увiрували, а невiруючi не мають покровителя!

12. Воiстину, тих, якi увiрували й творили добро, Аллах введе до садiв раю, де течуть рiки. А тi, якi не увiрували, насолоджуються благами та споживають їжу, наче тварини. Притулком їхнiм буде вогонь!

13. Скiльки селищ, сильнiших за твоє селище, з якого тебе вигнано, Ми знищили! У них не було помiчника.

14. Невже той, хто тримається ясного доказу вiд свого Господа, рiвний тому, кому видалися прекрасними його злi вчинки та хто йде слiдом за своїми пристрастями?

15. Така картина раю, обiцяного богобоязливим: там течуть рiки з води, яка не застоюється, рiки з молока, яке не змiнює свого смаку, рiки з вина, яке дарує насолоду тим, хто його п’є, рiки з очищеного меду. Вони матимуть там кожен плiд та прощення вiд Господа свого. Невже вони схожi на тих, хто вiчно перебуватиме в пеклi та питиме киплячу воду, яка розриватиме їхнi нутрощi?

16. Серед них є тi, хто слухає тебе. Але коли вони вийшли вiд тебе, то сказали тим, кому дане знання: «Що це вiн говорив щойно?» Вони — тi, чиї серця Аллах запечатав та хто йде слiдом за своїми пристрастями!

17. А тим, хто йде прямим шляхом, Вiн помножує Своє керiвництво та дарує їм богобоязливiсть їхню!

18. Невже вони чекають чогось iншого замiсть Часу, який прийде до них раптово? Уже з’явилися прикмети його! Та чи допоможе їм нагадування, коли вiн прийде до них?

19. Тож знай, що немає бога, крiм Аллаха, проси прощення за свiй грiх, за грiх вiруючих чоловiкiв i жiнок. Аллах знає про вашу працю та про ваш вiдпочинок!

20. Говорять тi, якi увiрували: «Чому не зiслано суру?» А коли було зiслано ясно викладену суру та й згадано там боротьбу, ти побачив, що тi, в чиїх серцях хвороба, дивляться на тебе поглядом того, хто втратив свiдомiсть перед смертю. Для них кращою була би[421]

21. покора та добре слово. А якщо справу вирiшено, то правдивiсть перед Аллахом буде кращою для них!

22. Можливо, якщо ви вiдвернетесь, то поширите нечестя на землi та розiрвете родиннi зв’язки.

23. Вони є тими, кого Аллах прокляв i позбавив слуху та зору.

24. То чи не помiркують вони над Кораном? Невже на їхнiх серцях – замки?

25. Воiстину, тих, якi повернулися назад пiсля того, як їм став зрозумiлий прямий шлях, звабив шайтан та пiдманув хибними сподiваннями.

26. Це так, адже вони сказали тим, хто зненавидiв зiслане Аллахом: «Ми будемо коритись вам у деяких справах». Та Аллах знає їхнi таємницi!

27. А що буде, коли ангели заберуть їх та почнуть бити по обличчях i спинах?

28. Це так, адже вони пiшли за тим, що прогнiвило Аллаха та й зненавидiли те, чим Вiн задоволений. Тож Вiн зробив марними їхнi вчинки!

29. Невже тi, в чиїх серцях хвороба, думають, що Аллах не викриє їхньої злоби?

30. Якби Ми побажали, то показали б їх тобi, i ти впiзнав би їх за ознаками їхнiми. Але ти впiзнаєш їх за звучанням слiв їхнiх. Аллах знає про їхнi вчинки!

31. Ми будемо випробовувати вас доти, доки не пiзнаємо тих серед вас, хто веде боротьбу й тих, хто має терпiння; i Ми випробуємо звiстки про вас!

32. Воiстину, тi, якi не увiрували, збивали iнших зi шляху Аллаха та суперечили Посланцю пiсля того, як їм став зрозумiлим прямий шлях, нiяк не зможуть зашкодити Аллаху, а Вiн зробить марними їхнi вчинки.

33. О ви, якi увiрували! Корiться Аллаху, корiться Посланцю та не марнуйте своїх вчинкiв.

34. Воiстину, тi, якi не увiрували, збивали iнших зi шляху Аллаха, а потiм вмерли невiруючими, не матимуть прощення вiд Аллаха.

35. Не слабшайте та не закликайте до миру, адже ви будете переможцями. Аллах — з вами, i Вiн не применшить ваших вчинкiв!

36. Воiстину, земне життя — лише гра та забава. Якщо ви увiруєте й будете богобоязливими, Вiн дарує вам винагороду й не проситиме вашого майна!

37. А якщо Вiн проситиме його наполегливо, а ви будете скупими, то Вiн викриє вашу злобу!

38. Ось вас закликають жертвувати на шляху Аллаха, але дехто серед вас скупий. Той, хтоскупий, скупий лише на шкоду собi. Аллах — Багатий, а ви — бiднi! Та якщо ви вiдвернетесь, то Вiн замiнить вас iншими людьми, якi не будуть схожими на вас!

[421] Як свiдчить аль-Багаввi, мова йде про суру iз закликом до боротьби проти невiруючих.

СУРА 48. АЛЬ-ФАТХ

(ПЕРЕМОГА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Воiстину, Ми дарували тобi переконливу перемогу,

2. щоб Аллах простив тобi грiх, який був ранiше та який буде згодом, i щоб довершив Свою милiсть до тебе та вказав тобi на прямий шлях,

3. i щоб Аллах пiдтримав тебе великою допомогою!

4. Вiн — Той, Хто зiслав спокiй у серця вiруючих, щоб їхня вiра була ще сильнiшою. Аллаху належить вiйсько небес i землi; Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

5. I щоб увести вiруючих чоловiкiв i жiнок у райськi сади, де течуть рiки; там вони будуть вiчно; i щоб простити їм злi вчинки їхнi. Це перед Аллахом — великий успiх!

6. I щоб були покаранi лицемiри та лицемiрки, багатобожники та багатобожницi, якi мають злi думки про Аллаха — їх спiткає лихо! Аллах розгнiвався на них, прокляв їх i приготував для них геєну; мерзотне ж це мiсце для повернення!

7. Аллаху належить вiйсько небес i землi; Аллах — Всесильний, Мудрий!

8. Воiстину, Ми вiдiслали тебе як свiдка, доброго вiсника й застерiгача,

9. щоб ви увiрували в Аллаха та Його Посланця, поважали його та шанували, а Його прославляли зранку та ввечерi!

10. Воiстину, тi, якi присягнули на вiрнiсть тобi, присягнули на вiрнiсть Аллаху. Рука Аллаха — над їхньою рукою! А хто порушив присягу, той порушив її на шкоду самому собi. А хто виконує те, про що вiн уклав завiт iз Аллахом, тому Вiн дарує велику винагороду!

11. Бедуїни, якi залишилися позаду, скажуть тобi: «Нам завадило наше майно та родини, тож попроси для нас прощення!» Своїми язиками вони говорять те, чого немає в їхнiх серцях. Скажи: «Хто зможе захистити вас вiд Аллаха, якщо Вiн побажає заподiяти вам шкоду чи принести користь?» Воiстину, Аллаху вiдомо те, що вони роблять!

12. Але ж ви думали, що Посланець i вiруючi нiколи не повернуться до своїх родин. Це видалося прекрасним для ваших сердець, i у вас з’явилися злi думки. Були ви зiпсутими людьми!

13. А якщо хто не увiрує в Аллаха та Його Посланця, то Ми вже приготували пекло для невiруючих!

14. Аллаху належить влада над небесами й землею. Вiн прощає, кого побажає, та карає, кого побажає. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

15. Коли ви рушите за вiйськовою здобиччю, щоб узяти її, тi, якi залишилися позаду, скажуть: «Дозвольте й нам пiти за вами!» Вони прагнуть змiнити слово Аллаха. Скажи: «Ви не пiдете за нами, адже так ще ранiше сказав Аллах!» А вони скажуть: «Нi, ви заздрите нам!» Мало ж вони розумiють!

16. Скажи тим бедуїнам, якi залишилися позаду: «Вас покличуть виступити проти людей, надiлених великою силою. Ви будете битися з ними або ж вони покоряться самi. Якщо ви послухаєтесь, то Аллах дарує вам прекрасну винагороду, а якщо вiдвернетесь — так, як вiдверталися ранiше — то Вiн скарає вас болiсною карою!»[422]

17. Немає грiха на слiпому, немає грiха на кульгавому, немає грiха на хворому. А хто кориться Аллаху та Його Посланцю, того Вiн уведе до райських садiв, де течуть рiки. А того, хто вiдвернеться, Вiн скарає болiсною карою!

18. Аллах був задоволений вiруючими, коли вони присягнули тобi пiд деревом; Вiн знав те, що було в їхнiх серцях, зiслав для них спокiй та винагородив близькою перемогою

19. i багатою вiйськовою здобиччю, яку вони мали захопити. Аллах — Всесильний, Мудрий!

20. Аллах пообiцяв вам багату вiйськову здобич, яку ви ще захопите. Вiн прискорив це для вас та утримав руки людей вiд вас, щоб це було знаменням для вiруючих i вказало вам на прямий шлях!

21. Буде ще й iнше, на що ви досi не спромоглися, проте Аллах уже оточив це! Воiстину, Аллах спроможний на кожну рiч!

22. Якщо невiруючi будуть битися iз вами, то вони неодмiнно повернуться назад, а потiм не знайдуть собi нi покровителя, нi помiчника.

23. Таким є закон Аллаха, як це вже було ранiше. Ти не знайдеш змiни для закону Аллаха!

24. Вiн — Той, Хто утримав вiд вас руки [ворогiв], а також i вашi руки; це було в низовинi бiля Мекки пiсля того, як Вiн дозволив вам подолати їх. Аллах бачить те, що ви робите!

25. Вони не стали вiруючими, не дозволили вам увiйти до Забороненої Мечетi, затримали жертовних тварин, щоб тi не дiйшли до належного мiсця. Якби не вiруючi чоловiки та жiнки, яких ви не знаєте та яких, через це незнання ваше, ви могли б затоптати та опинитись у важкому становищi, [Аллах дозволив би вам увiйти до Мекки]. Але так Вiн уведе в Свою милiсть того, кого побажає. I якби вони в iдокремились одне вiд одного, то Ми скарали б невiруючих серед них болiсною карою![423]

26. Ось невiруючi вклали в свої серця гордiсть — гордiсть часiв невiгластва. Та Аллах зiслав спокiй Своєму Посланцю та вiруючим, зробивши їхнiм обов’язком слово богобоязливостi; вони заслуговували на це бiльше та були гiднi його. Аллах знає про кожну рiч!

27. Аллах показав Своєму Посланцю правдивий сон. Якщо побажає Аллах, ви неодмiнно увiйдете до Забороненої Мечетi, перебуваючи в безпецi, голячи голови та стрижучи волосся, не маючи страху. Вiн знав те, чого не знали ви, тож дарував вам, окрiм цiєї, близьку перемогу!

28. Вiн — Той, Хто вiдiслав Свого Посланця iз прямим шляхом та iстинною релiгiєю, щоб пiднести її над усiма iншими релiгiями. Достатньо Аллаха як Свiдка!

29. Мухаммад — Посланець Аллаха. Тi, якi поряд iз ним, суворi до невiруючих, але милостивi одне до одного. Ти бачиш , як вони низько кланяються та схиляються у поклонах, прагнучи до ласки Аллаха та Його вдоволення, їхнi обличчя позначенi знаками поклонiв . Так вони зображенi в Тауратi. А в Iнджiлi вони зображенi посiвом, на якому з’явилася парость. Вiн змiцнив її, вона виросла та випрямилася на своєму стеблi, дивуючи сiячiв — щоб викликати цим лють у невiруючих. Аллах обiцяв тим iз них, якi увiрували й творили добро, прощення та велику винагороду!

[422] Iбн Касiр коментує вираз «покоряться самi» (йуслiмун) так: «увiйдуть до вашої релiгiї без боротьби, а за власним вибором».

[423] Iнтерполяцiя — згiдно з тлумаченням ат-Табарi.

СУРА 49. АЛЬ-ХУДЖУРАТ

(КІМНАТИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О ви, якi увiрували! Не намагайтесь випередити Аллаха та Його Посланця! Бiйтесь Аллаха, воiстину, Аллах — Всечуючий та Всезнаючий!

2. О ви, якi увiрували! Не перекрикуйте Пророка та не звертайтеся до нього так голосно, як ви звертаєтесь одне до одного, iнакше вашi вчинки стануть марними, а ви цього й не вiдчуєте.

3. Воiстину, тим, хто перед Посланцем Аллаха знижує свiй голос, Аллах очистив серця для богобоязливостi. На них чекає прощення та велика винагорода!

4. Воiстину, бiльшiсть тих, якi кличуть тебе з двору, є нерозумними.[424]

5. Якби вони мали терпiння почекати доти, доки ти вийдеш, то це було б краще для них. Аллах — Прощаючий, Милосердний!

6. О ви, якi увiрували! Якщо до вас iз якоюсь звiсткою прийде нечестивець, то спробуйте все прояснити. Адже через своє незнання ви можете зашкодити людям, про що згодом будете жалкувати!

7. Знайте, що серед вас перебуває Посланець Аллаха. Якби вiн слухався вас у багатьох справах, то ви потрапили б у скруту. Проте Аллахдозволив вам полюбити вiру, зробив її прекрасною для ваших сердець i дарував ненависть до невiр’я, нечестя та непослуху. Саме такi йдуть прямим шляхом —

8. завдяки ласцi вiд Аллаха та Його милостi. Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

9. Якщо двi групи вiруючих ведуть мiж собою боротьбу, то примирiть їх. Але якщо одна з них зазiхає на iншу, то борiтеся проти тiєї, яка виявляє ворожiсть, доки вона не повернеться до наказу Аллаха. А якщо вона повернеться, то встановiть мiж ними мир так, як i належить. I будьте справедливими; воiстину, Аллах любить справедливих!

10. Воiстину, вiруючi — браття. Тож встановлюйте мiф мiж братами вашими й бiйтесь Аллаха — можливо, помилують вас!

11. О ви, якi увiрували! Нехай однi люди не глузують з iнших — можливо, тi кращi за них. I нехай однi жiнки не глузують з iнших — можливо, тi кращi за них. Не лайте одне одного та не вигадуйте образливих прiзвиськ. Зле ж бути нечестивцем пiсля того, як увiрував! А тi, хто не покаявся, є несправедливими!

12. О ви, якi увiрували! Уникайте бiльшостi здогадок, адже, воiстину, деякi здогадки є грiхом! Не слiдкуйте одне за одним та не поширюйте плiток. Невже хтось iз вас хоче їсти м’ясо свого покiйного брата, якщо це вiдразно для вас? Бiйтеся Аллаха, воiстину, Аллах — приймаючий каяття, Милосердний![425]

13. О люди! Воiстину, Ми створили вас iз чоловiка та жiнки й зробили вас народами та племенами, щоб ви знали одне одного. Воiстину, найшанованiшi з-посеред вас перед Аллахом — найбiльш богобоязливi! Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Всевiдаючий!

14. Бедуїни сказали: «Ми увiрували!» Скажи: «Ви не увiрували, тому говорiть: ми навернулись до iсламу. Але вiра ще не ввiйшла до ваших сердець. Якщо ви покоритесь Аллаху та Його Посланцю, то Вiн не применшить ваших вчинкiв. Воiстину, Аллах — Всепрощаючий, Милосердний!»

15. Вiруючi — це лише тi, хто увiрував у Аллаха та Його Посланця, а потiм не мав сумнiву та вiв боротьбу на шляху Аллаха, жертвуючи своє майно та душу. Саме вони є правдивими!

16. Невже ви бажаєте розповiсти Аллаху про вашу релiгiю, тодi як Аллах знає те, що на небесах i те, що на землi?! Аллах знає про кожну рiч!

17. Вони вважають своє навернення до iсламу милiстю для тебе. Скажи: «Не вважайте свого навернення до iсламу милiстю. Це Аллах виявив до вас милiсть, коли вказав вам на шлях до вiри — якщо ви говорите правду!»

18. Воiстину, Аллах знає потаємне небес i землi. I Аллах бачить те, що ви робите!

[424] «З двору»: досл. «поза кiмнатами»

[425] «Їсти м’ясо свого покійного брата»: цей вираз означає обговорювати когось, аналогічно до вживаного в українській мові фразеологізму “перемивати кістки”

СУРА 50. КЯФ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Кяф. Клянуся Кораном преславним!

2. Але ж вони здивованi тим, що з’явився застерiгач з-посеред них самих, i кажуть невiруючi: «Це — дивна рiч!

3. Невже, коли ми помремо i станемо прахом, [то воскреснемо?]. Таке повернення — щось надзвичайне!»

4. Ми знаємо, що земля забирає їх, але ж у Нас є зберiгаюче Писання!

5. Та вiдкинули вони iстину, коли вона з’явилася їм, i збентежилися вони!

6. Чи не дивилися вони на небо, що над ними, яким чином звели Ми його та прикрасили, i що немає в ньому трiщин?

7. I землю розiслали Ми, встановивши стiйкi гори на нiй, i виростили на нiй усiлякi рослини прекраснi,

8. щоб бачив i пам’ятав це кожен покiрний раб.

9. I зiслали Ми з неба воду благословенну, i проростили нею сади й зерновi посiви,

10. i високi пальми — з ґронами звисаючими,

11. як їжу для рабiв [Наших]. Ми оживляємо водою мертву землю, i таким самим буде й вихiд [iз могил].

12. Задовго до них народ Нуха, жителi Ар-Расса й Самуда,

13. народи Ада й Фiрауна, i брати Лута,

14. i жителi Аль-Айки, i народ Тубба — всi вони не визнали посланцiв i збулося те, що Я обiцяв!

15. Хiба втомилися Ми вiд першого створення? Але ж вони перебувають у сумнiвах щодо творення нового!

16. Iстинно, створили Ми людину, i знаємо, що нашiптує їй душа її, i Ми ближче до неї, анiж шийна жила!

17. Двоє писарiв записують, сидячи праворуч i лiворуч.

18. Не вимовить анi слова людина, щоб наглядач не був готовий записати його.

19. I настануть iстиннi передсмертнi страждання. Ось те, чого ти намагався уникнути!

20. I засурмлять у рiг: «Це i є обiцяний День!»

21. Прийде кожна душа, а з нею — погонич i свiдок.

22. Iстинно, не зважали ви на це, але здiйняли Ми завiсу з вас, тож зiр ваш гострий сьогоднi!

23. I скаже супутник душi: «Ось те, що записане мною».

24. Обидва ви вкидаєте в геєну кожного невдячного, впертого,

25. супротивника добра, злочинця, того, хто сумнiвається,

26. хто поставив собi iншого бога поряд з Аллахом!

27. Скаже приятель[шайтан]: «Господи наш! Я не збивав його зi шляху iстини, вiн сам заблукав у далечинi!»

28. Не сперечайтеся в Моїй присутностi, бо Я вже попередив вас!

29. Не вiдмiниться слово Моє i Я не утискаю своїх рабiв!

30. У той День спитаємо Ми в геєни: «Чи ти заповнена?» Вона вiдповiсть: «Чи потрiбно ще бiльше?»

31. Наблизиться рай до богобоязливих, i не буде вiддаленим.

32. Це те, що було обiцяне кожному, хто кається i тримається [вiри],

33. тому, хто боїться Милостивого потаємно, i прийшов iз каяттям у серцi.

34. Увiйдiть iз миром! Це — День Вiчностi!

35. Ім — все, що вони побажають, а в Нас — ще бiльше того.

36. Як багато поколiнь, сильнiших за них, Ми знищили ще ранiше! Шукали вони притулок по всiй землi. Та чи можливо втекти?

37. Воiстину, в цьому — нагадування тому, хто має серце, хто слухає i хто є свiдком.

38. Iстинно, створили Ми небеса, землю й те, що мiж ними, за шiсть днiв; i не торкнулася Нас втома!

39. Будь терплячим до того, що вони кажуть, i прославляй Господа твого до сходу сонця i перед заходом.

40. I вночi прославляй Його, i пiсля поклонiв.

41. Прислухайся у той День, коли глашатай почне кликати з найближчого мiсця,

42. у День, коли почуєте справжнiй крик. Це i буде День виходу [з могил]!

43. Воiстину, це Ми даємо життя i смерть, i до Нас повернення!

44. У той День земля швидко розколеться над ними, i зiбрати їх — легко для Нас!

45. Ми краще знаємо, що вони кажуть, тож ти не силуй їх. Застерiгай же Кораном тих, хто боїться Моєї обiцянки!

СУРА 51. АЗ-ЗАРİИЯТ

(РОЗСIЮЮЧI)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся тими, якi розсiюють![426]

2. Клянуся тими, якi несуть вагу!

3. Клянуся тими, якi пливуть легко!

4. Клянуся тими, якi розподiляють справи!

5. Воiстину, те, що обiцяно вам — правда!

6. Суд неодмiнно настане!

7. Клянуся небом, по якому прокладенi шляхи!

8. Воiстину, ви сперечаєтесь мiж собою!

9. Але вiдвертається вiд [Корану] той, хто збився зi шляху.

10. Нехай же згинуть брехуни

11. i тi, хто перебуває в пiтьмi невiгластва!

12. Вони запитують: «Коли ж настане День Суду?»

13. У той День вони будуть покаранi вогнем!

14. Скуштуйте ж вашої кари, яку ви так намагалися прискорити!

15. Воiстину, богобоязливi будуть у райських садах, серед джерел,

16. отримуючи те, що дарував їм Господь їхнiй. Воiстину, вони за життя були праведниками,

17. спали лише малу частину ночi,

18. а перед свiтанком вони благали про прощення,

19. i вiддавали частку майна бiдняку та вбогому.

20. На землi є знамення для впевнених людей,

21. а також у вас самих. Невже ви не бачите?

22. А на небi — надiл ваш i те, що обiцяно вам!

23. Клянуся Господом неба й землi, що це — така ж iстина, як i те, що ви надiленi мовою!

24. Чи дiйшла до тебе розповiдь про шляхетних гостей Iбрагiма?

25. Коли вони увiйшли до нього й сказали: «Мир!» Вiн вiдповiв: «Мир i вам, люди незнайомi!»

26. Вiн вийшов до своєї родини та принiс жирне теля.

27. Подавши його, вiн запитав: «Чи не скуштуєте?»

28. I злякався їх. Вони сказали: «Не бiйся!» та й сповiстили йому добру звiстку про розумного хлопчика.

29. Його дружина заголосила та почала бити себе по обличчю. I вона вигукнула: «Я ж стара, безплiдна!»

30. Вони вiдповiли: «Так сказав Господь твiй. Воiстину, Вiн — Мудрий, Всезнаючий!»

31. [Iбрагiм] запитав: «Чого ж ви хотiли, о посланцi?»

32. «Нас вiдiслано до грiшникiв».

33. Щоб Ми наслати на них камiння iз глини,

34. призначене Господом твоїм для злочинцiв.

35. Ми вивели звiдти вiруючих, якi були там,

36 i знайшли Ми там лише один будинок iз вiдданими [Аллаху!]

37. I залишили Ми там знамення для тих, якi мають страх перед болiсною карою.

38. Ось Ми вiдiслали Мусу iз ясним доказом до Фiрауна.

39. Але, спираючись на свою силу, той вiдвернувся i сказав: «Чаклун, або й божевiльний!»

40. Тож Ми схопили його разом iз вiйськами та кинули в море! Гiдний осуду ж вiн!

41. Ось Ми вiдiслали проти адитiв буремний вiтер,

42. який не залишав пiсля себе жодної речi, крiм згарища.

43. Було сказано самудитам: «Насолоджуйтесь благами до певного часу!»

44. Вони не послухалися наказу Господа їхнього. Тож вразила їх блискавка, i бачили вони це!

45. Вони навiть не змогли пiднятися, i нiхто не допомiг їм!

46. А ще ранiше [Ми знищили] народ Нуха — вони були нечестивими людьми.

47. Могутнiстю Нашою Ми створили небо; воiстину, Ми — розширюємо!

48. I Ми розрiвняли землю. Як же чудово розстеляємо Ми!

49. Iз кожної речi Ми створили пару; можливо, схаменетеся ви!

50. Поспiшайте ж до Аллаха! Воiстину, я несу вiд Нього до вас ясну пересторогу!

51. I не робiть поряд з Аллахом iншого бога! Воiстину, я несу вiд Нього до вас ясну пересторогу!

52. Так само й тi, якi жили ранiше, говорили посланцям, якi приходили до них: «Чаклун або ж божевiльний!»

53. Невже вони заповiли це одне одному? Нi, бо вони люди, якi порушують.

54. Вiдвернися вiд них, i тобi не будуть докоряти.

55. I нагадуй, бо ж нагадування приносить користь вiруючим!

56. Я створив джинiв та людей лише для того, щоб вони поклонялися Менi.

57. Я не бажаю вiд них надiлу та не потребую, щоб вони годували Мене!

58. Воiстину, Аллах — Надiляючий, Володар Могутностi!

59. Воiстину, тим, якi вчиняли несправедливо — така ж доля покарання, як i для подiбних їм.

60. Горе ж невiруючим вiд того Дня, який обiцяно їм!

[426] Згiдно з думкою бiльшостi тлумачiв, iдеться про вiтри.

СУРА 52. АТ-ТУР

(ГОРА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся горою!

2. Клянуся книгою, написаною

3. на сувоях розгорнутих!

4. Клянуся храмом населеним![427]

5. I зведеним склепiнням!

6. Клянуся бурхливим морем!

7. Воiстину, кара Господа твого неодмiнно прийде,

8. i нiщо не вiдверне її!

9. У той День небо захитається,

10. а гори почнуть рухатися.

11. Горе ж у той День тим, якi заперечують [iстину],

12. якi граються своїм багатослiв’ям.

13. У той День вкинуть їх у вогонь геєни.

14. Ось — вогонь, який ви заперечували!

15. Невже це чаклунство? Або ж ви не бачите?

16. Тож палайте в ньому! Все одно для вас, матимете ви терпiння чи нi — вiдплачено вам лише за те, що ви чинили!

17. Воiстину, богобоязливi будуть у райських садах, у насолодi!

18. Радiючи тому, що дав їм Господь їхнiй. Господь уберiг їх вiд кари пекельної!

19. Їжте й пийте здоровими — за те, що чинили ви!

20. Лежатимуть вони на ложах розставлених, i одружимо Ми їх iз чорноокими!

21. Ми з’єднаємо тих, якi увiрували, iз нащадками їхнiми, якi слiдували за ними у вiрi, i не применшимо Ми вчинкiв їхнiх! Кожна людина є заручником того, що вона собi здобула.

22. Ми надiлимо їх плодами та м’ясом — таким, якого побажають вони.

23. Вони передаватимуть одне одному чашу, яка не буде причиною нi марнослiв’я, нi грiха.

24. Обходитимуть їх юнаки, схожi на прихованi перли!

25. Вiруючi будуть звертатись одне до одного:

26. «Воiстину, ранiше, перебуваючи серед наших рiдних, ми боялися,

27. та Аллах дарував нам милiсть i врятував вiд пекучої кари!

28. Ми закликали до Нього перед цим; воiстину, Вiн — Добрий, Милосердний!»

29. Тож нагадуй! I за милiстю Господа твого ти не вiщун та не божевiльний!

30. Невже вони кажуть: «Поет! Зачекаймо на час його загибелi!»

31. Скажи: «Чекайте та i я чекатиму разом iз вами!»

32. Невже це їхнiй розум закликає до цього, чи ж вони — злочинний народ?

33. Невже вони кажуть: «Вiн вигадав його!» Та ж нi! Не вiрують вони![428]

34. Тож, якщо ви правдивi — принесiть розповiдь, подiбну йому!

35. Чи ж вони просто собi з’явились iз нiчого? Чи, може, вони самi — творцi?

36. Чи це вони створили небеса та землю? Та ж нi, не впевненi вони!

37. Чи це в них — скарбниця Господа твого? Чи це вони — її охоронцi?

38. Чи, може, вони мають драбину, на якiй пiдслуховують [ангелiв]? Нехай же той iз них, хто щось пiдслухав, наведе ясний доказ цьому!

39. Невже Йому — доньки, а вам — сини?

40. Невже ти просиш у них винагороди, а вони обтяженi боргами?

41. Невже вони знають потаємне та записують його?

42. Чи вони прагнуть хитрощiв? Але ж саме невiруючих перехитрують!

43. Чи ж вони мають ще якесь божество, крiм Аллаха? Пречистий Аллах вiд тих, кого додають Йому рiвними!

44. Якщо вони побачать, що падають шматки неба, то скажуть: «Нагромадження хмар!»

45. Залиш же їх; вони зустрiнуть це в той День, коли прийде їхня загибель!

46. Того Дня, коли не врятує їх жодна хитрiсть їхня i не буде їм помiчникiв!

47. Воiстину, нечестивцiв буде покарано ще й ранiше, але бiльшiсть iз них цього й не знає!

48. Терпи ж, доки не прийде рiшення Господа твого, воiстину, ти — перед Нашими очима! Прославляй хвалою Господа свого, коли прокидаєшся зi сну.

49. Прославляй Його також серед ночi та коли зайдуть зiрки.

[427] Як свiдчать тлумачi, мається на увазi Кааба, розташована на сьомому небi.

[428] Мається на увазi Коран.

СУРА 53. АН-НАДЖМ

(ЗОРЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся зiркою, коли падає вона!

2. Не заблукав ваш товариш i не збився зi шляху

3. Це не пристрасть говорить,

4. адже це — одкровення, яке вiдкривається йому!

5. Навчив його цього надiлений великою силою,[429]

6. прекрасний виглядом. Вiн пiднявся

7. на найвищий небосхил,

8. а потiм зiйшов та наблизився.

9. I був на вiдстанi двох польотiв стрiл або ще ближче,

10. i вiдкрив рабу Його те, що вiдкрив,

11. i не обмануло його серце в тому, що вiн бачив.

12. Невже ж ви будете сперечатись про те, що вiн бачив?

13. Вiн бачив ще i його друге сходження –

14. бiля окраїнного лотосу,

15. навколо якого знаходиться сад притулку.

16. I тодi накрило лотос те, що накрило.[430]

17. Не вiдхилився погляд його та не заблукав.

18. Вiн побачив найбiльше знамення свого Господа.

19. Чи ж бачили ви аль-Лат та аль-Уззу?

20. I ще цю, третю з них — Манат?[431]

21. Невже вам — чоловiки, а Йому — жiнки?

22. Такий розподiл був би несправедливим!

23. Вони — нiщо iнше, як iмена, вигаданi вами та вашими батьками. Аллах не вiдсилав про них жодного доказу! Вони йдуть лише за здогадками i тим, чого прагнуть душi, тодi як прямий шлях вiд Господа вже прийшов до них!

24. То невже людина отримає те, чого бажає?[432]

25. Аллаху належить життя наступне й нинiшнє!

26. Скiльки ж на небесах ангелiв, заступництво яких не принесе нiякої користi! Лише деяким Аллах дозволить заступитися за тих, за кого бажає i ким вдоволений Вiн!

27. Воiстину, тi, якi не вiрують у наступне життя, називають ангелiв жiночими iменами.

28. У них немає знання про це, i йдуть вони лише за здогадками, а здогадка нiяк не замiнить собою iстини.

29. Вiдiйди ж вiд того, хто вiдвернувся вiд згадки про Нас та не побажав нiчого, окрiм земного життя!

30. Ось межа знання їхнього! Воiстину, Господь твiй краще знає тих, хто збився зi шляху Його, i Вiн краще знає тих, хто йде шляхом прямим.

31. Аллаху належить все, що на небесах i на землi, щоб Вiн вiдплатив злочинцям за вчинки їхнi, i вiдплатив якнайкраще тим, якi творили добро,

32. якi уникають великих грiхiв та розпусти, окрiм незначних провин. Воiстину, Господь твiй охоплює прощенням усе. Вiн краще знав вас, коли творив вас iз землi, i коли ви були зародками в утробах матерiв ваших. Не прославляйте самих себе, бо Аллах краще знає тих, якi богобоязливi.

33. Чи ти бачив того, хто вiдвернувся,

34. жертвував мало, а потiм припинив взагалi?

35. Невже вiн знає потаємне так, що бачить його?

36. Чи ж йому не розповiли про те, що у сувоях Муси

37. та Iбрагiма, який виконав обiцяне?

38. Жодна душа не понесе тягар iншої душi.

39. Воiстину, людина отримає лише те, до чого прагне.

40. I побачать прагнення її,

41. а потiм вона сповна отримає винагороду!

42. У Господа твого — кiнцева межа,

43. i це Вiн дарує смiх i плач,

44. i це Вiн дарує смерть i життя,

45. i це Вiн створив пару — чоловiка та жiнку

46. iз краплi, яка витiкає,

47. i це Йому належить творення наступне,

48. i це Вiн надiляє багатством i майном,

49. i це Вiн — Господь Сiрiуса,

50. i це Вiн знищив перших адитiв,

51. i самуцитiв, не залишивши нiкого!

52. А ще ранiше за них — народ Нуха, а вони були ще бiльш несправедливими та непокiрними.

53. I вигубив перекинутi селища,[433]

54. якi накрило те, що накрило.

55. У яких же милостях Господа твого ти сумнiваєшся?

56. Цей застерiгач такий самий, як i першi застерiгачi.

57. Наблизилось те, що наближається,

58. I не вiдверне його нiхто, крiм Аллаха![434]

59. Невже ви дивуєтесь цiй розповiдi,

60. смiєтесь, а не плачете,

61. та ще й розважаєтесь?

62. Вклонiться ж Аллаху та поклоняйтеся Йому!

[429] У цьому та наступних аятах мова йде про ангела Джiбрiла (мир йому!), якого бачив Пророк, мир йому i благословення Аллаха!

[430] Мова йде про ангелiв, свiтло Господа чи «невiдомi нам кольори» (iбн Касiр).

[431] «Богинi», яким араби поклонялися в доiсламськi часи.

[432] Аль-Багаввi коментує: «Невже невiруючий вважає, що отримає те, чого бажає та до чого прагне — заступництво ангелiв?»

[433] Вiдповiдно до тлумачення ат-Табарi, мова йде про Содом i Гомору.

[434] Як свiдчить аль-Багаввi, йдеться про День Воскресiння.

СУРА 54. АЛЬ-КАМАР

(МІСЯЦЬ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Наблизився час, i розколовся мiсяць!

2. Коли вони бачать знамення, то вiдвертаються й кажуть: «Справжнє чаклунство!»

3. Вони вважали брехунами [посланцiв] та йшли за своїми пристрастями, але ж кожна справа буде мати вагу!

4. Вже дiйшли до них звiстки, якi вiдвертали їх [вiд невiр’я]!

5. Досконала ця мудрiсть! Але ж не було їм користi вiд застереження!

6. Вiдвернiться вiд них у той День, коли Глашатай закличе до неприємної речi.[435]

7. Iз поглядами, опущеними додолу, вийдуть вони iз могил — наче розсiяна сарана!

8. Вони кинуться до Глашатая, i скажуть невiруючi: «Важкий же цей День!»

9. Люди Нуха заперечували [посланцiв] ще ранiше за них. Сприйняли вони за брехуна раба Нашого, сказали «Божевiльний!» та й вiдштовхнули його!

10. Тодi вiн закликав до Господа свого: «Мене перемогли, тож допоможи менi!»

11. Ми вiдчинили ворота неба, i полилася звiдти вода.

12. I Ми вiдкрили в землi джерела; i злилися води, як i було призначено.

13. Ми понесли Нуха на [ковчезi] з дощок i цвяхiв,

14. i вiн плив перед Нашими очима як вiдплата тим, хто не увiрував!

15. I Ми залишили його як знамення. Та де ж той, хто повчається ним?

16. Якою ж була Моя кара та пересторога!

17. Ми полегшили Коран для згадування. Та де ж той, хто повчається ним?

18. Адити сприйняли [посланця] як брехуна. Якою ж була Моя кара та пересторога!

19. Коли Ми вiдiслали проти них морозний вiтер, у сповнений лиха день.

20. Вiн зривав з мiсця людей, наче стовбури пальм, вирваних з корiнням!

21. Якою ж була Моя кара та пересторога!

22. Ми полегшили Коран для нагадування. Та де ж той, хто повчається ним?

23. Самудити сприйняли засторогу як брехню,

24. та сказали: «Людина — така ж, як i ми? Якщо Ми пiдемо за нею, то опинимося в оманi та тривогах!

25. Невже серед нас дане нагадування лише йому? Та ж нi, вiн — зверхнiй брехун!»

26. Завтра вони дiзнаються, хто тут зверхнiй брехун!

27. Я надiслав верблюдицю як випробування для них! Почекай же та май терпiння!

28. Розкажи їм, що вода подiлена мiж ними та верблюдицею. Тож нехай приходять пити у визначений час!

29. Та вони покликали свого товариша, а вiн схопив її та перерiзав жили.

30. Якою ж була Моя кара та пересторога!

31. Воiстину, Ми вiдiслали проти них лише єдиний глас; ось вони стали схожими на сiно, висушене для загону.

32. Ми полегшили Коран для нагадування. Та де ж той, хто повчається ним?

33. Народ Лута сприйняв засторогу як брехню,

34. тож Ми наслали на них кам’яний дощ, i врятували лише сiм’ю Лута — перед свiтанком,

35. як благо вiд Нас. Так Ми вiдплачуємо тим, хто вдячний.

36. I вiн застерiгав їх вiд Нашої сили, але вони сумнiвались у пересторозi,

37. i вимагали вiд нього гостей його. Але Ми позбавили зору [народцей]! Скуштуйте ж Моєї кари та перестороги!

38. Ранок зустрiв їх важкою карою!

39. Скуштуйте ж Моєї кари та перестороги!

40. Ми полегшили Коран для нагадування. Та де ж той, хто повчається ним?

41. Прийшла пересторога й до роду Фiрауна.

42. Вони сприйняли усi нашi знамення як брехню, тож Ми схопили їх хваткою Великого, Всемогутнього!

43. Чи ж вашi невiруючi кращi за тих? Чи, може, маєте захист, згаданий в попереднiх писаннях?

44. Невже вони говорять: «Ми — громада, яка переможе»?

45. Розбито буде громаду їхню, i повернуться вони спинами!

46. Та ж нi! Час призначений їм як строк, i цей Час — найважчий, найгiркiший!

47. Воiстину, грiшники страждають i блукають в оманi!

48. У той День їх потягнуть у вогонь обличчями додолу. «Спробуйте ж на смак дотик вогню!»

49. Воiстину, Ми створили кожну рiч згiдно iз передвизначенням.

50. Наш наказ — єдиний, i виконується в одну мить.

51. Ми вже знищили схожих на вас. Та де ж той, хто повчається цим?

52. Все, що вони робили, мiститься у писаннi,

53. i записано там i мале, i велике.

54. Воiстину, богобоязливi будуть у садах, серед рiчок,

55. на сидiннi правди, бiля Всемогутнього Володаря.

[435] Вiдповiдно до тлумачення аль-Багаввi, мається на увазi ангел Iсрафiл.

СУРА 55. АР-РАХМАН

(МИЛОСТИВИЙ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Милостивий

2. навчив Корану,

3. створив людину,

4. навчив ясно розмовляти.

5. Сонце й мiсяць плинуть за визначеною лiчбою.

6. А рослини й дерева вклоняються низько.

7. I небо високо здiйняв Вiн, i встановив мiру,

8. щоб не порушували ви мiри.

9. Зважуйте ж справедливо, та не занижуйте мiри!

10. I землю Вiн розкрив для творiнь,

11. на якiй фрукти й пальми з гронами,

12. i зерно колосисте, i трави духмянi.

13. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

14. Створив Вiн людину з сухої глини, схожої на гончарну,

15. i створив джинiв iз полум’я вогняного.

16. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

17. Господь обох сходiв i заходiв.[436]

18. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

19. Вiн створив двi водойми поряд, що не зливаються в одну!

20. Мiж ними — перепона, щоб не виходили вони [з берегiв].

21. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

22. Отримують з них перли й корали.

23. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

24. Иому належать судна з парусами на морi, подiбнi до гiр.

25. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

26. Все, що на землi — гине!

27. Вiчним є лише лик Господа твого, сповненого слави та щедростi!

28. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

29. Благають Його тi, хто на небесах i на землi, i Вiн на кожен день має справу!

30. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

31. Скоро вiзьмемося Ми за вас, о ви, джини та люди!

32. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

33. О, натовп джинiв i людей! Якщо ви можете перетнути межi небес i землi, то перетнiть їх, але ж не перетнете, якщо не матимете влади!

34. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

35. Направлять на вас полум’я i розплавлену мiдь, i не втечете ви!

36. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

37. I коли небо розколеться i стане червоним, наче розпечена шкiра.

38. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

39. У День той не спитають про грiх нi людей, нi джинiв.

40. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

41. Пiзнають грiшникiв за ознаками їхнiми, i схоплять за ноги та чуб.

42. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

43. Оце i є геєна, яку заперечували грiшники!

44. Блукають вони мiж пеклом i окропом!

45. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

46. А тi, якi бояться постати перед Господом своїм, отримають два сади.

47. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

48. З гiлками дерев, розлогими.

49. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

50. У них знаходяться два джерела.

51. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

52. Там — по парi з кожного виду плодiв.

53. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

54. Будуть лежати [праведники] на ложах, застелених парчею, з плодами iз двох садiв, до яких можна дотягнутись рукою.

55. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

56. Там будуть тi, якi опускають свої погляди — не торкалася їх ранiше нi людина, нi джин.

57. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

58. Схожi вони на яхонти та корали.

59. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

60. Чи вiддячують за добро, крiм як добром?

61. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

62. Окрiм тих двох є ще два сади.

63. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

64. Темнозеленi.

65. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

66. Там здiймають воду два джерела.

67. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

68. Там рiзнi плоди — пальми, гранати.

69. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

70. Там — добрi та прекраснi.

71. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

72. Чорноокi, захованi в наметах.

73. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

74. Не торкалася їх ранiше нi людина, нi джин!

75. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

76. Лежатимуть вони на зелених подушках i багатих килимах.

77. То якi з Господнiх благ ви заперечуєте?

78. Хай же буде благословенне iм’я Господа твого, Славного та Найщедрішого!

[436] Як пояснюють коментатори, мова йде про схiд i захiд сонця влiтку й взимку.

СУРА 56. АЛЬ-ВАКИА

(ПОДІЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли настане невiдворотна Подiя,

2. то нiхто не заперечуватиме приходу її!

3. Вона принижує та пiдносить.

4. Коли здригнеться земля,

5. коли гори розколються на шматки,

6. i стануть розсипаним пилом,

7. то ви станете трьома групами.

8. Однi люди праворуч — хто тi, що праворуч?

9. Однi люди лiворуч — хто тi, що лiворуч?

10. А тi, що попереду — будуть попереду.

11. Вони i є наближеними,

12. якi перебувають в садах насолоди.

13. Багато хто з них — першi поколiння,

14. а меншiсть — наступнi.

15. На ложах оздоблених,

16. вони лежатимуть одне навпроти одного,

17. а обходитимуть їх вiчно молодi юнаки,

18. iз чашами, глеками та кубками з джерельним напоєм,

19. вiд якого не болить голова та вiд якого не хмелiють!

20. Там — плоди, якi вони вибирають,

21. пташине м’ясо, якого вони побажають,

22. та чорноокi,

23. схожi на приховану перлину.

24. Ось винагорода за те, що чинили вони!

25. I не почують вони там нi марнослiв’я, нi грiховних розмов,

26. а лише слова: «Мир! Мир!»

27. Люди праворуч — хто тi, що праворуч?

28. Вони будуть серед лотосiв, позбавлених шипiв,

29. пiд бананами, на яких рядами висять плоди,

30. у широких затiнках,

31. серед розлитих вод

32. i багатьох плодiв,

33. яких завжди вдосталь, i вони пiд рукою.

34. Їм — пiднесенi килими,

35. воiстину, Ми створили їх ще раз,

36. i зробили їх цнотливими,

37. люблячими однолiтками.

38. Це — для тих, хто праворуч.

39. Багато хто з них — iз перших поколiнь,

40. а багато хто — iз наступних.

41. Люди лiворуч — хто тi, що лiворуч?

42. Пiд палаючим вiтром, у окропi!

43. У затiнку чорного диму,

44. нi прохолоди їм, нi блага!

45 Ранiше, перед цим, вони розкошували,

46. були впертими у своєму грiху,

47. i говорили одне одному: «Невже, коли ми помремо та перетворимося на прах i кiстки, ми справдi воскреснемо,

48. або нашi батьки?»

49. Скажи: «Воiстину — i першi, i останнi поколiння,

50. справдi будуть зiбранi в певному мiсцi, у визначений день!»

51. А потiм ви, о тi, хто блукає та заперечує правду,

52. будете їсти плоди iз дерева заккум.[437]

53. Ви неодмiнно будете наповнювати ними свої черева,

54. а запиватимете все це окропом,

55. i питимете, як заспраглi.

56. Отак нагодують їх в Судний День!

57. Ми створили вас. То чому ви не визнаєте [воскресiння]?

58. Чи ви не бачили того сiм’я, яке видiляєте?

59. Це ви творите його — чи це Ми творимо його?

60. Ми розподiлили серед вас смерть, i нiхто не випередить Нас

61. у тому, щоб замiнити вас схожими на вас та створити такими, про яких ви й не вiдаєте.

62. Ви вже знаєте про перше творiння. Чому б вам не пригадати?

63. Чи бачили ви те, що ви сiєте?

64. Ви пророщуєте його — чи це Ми пророщуємо його?

65. Якби Ми побажали, то перетворили б його на порох, i ви залишилися би здивованими:

66. «Ми зазнали збиткiв,

67. i не залишилося їжi в нас!»

68. Чи ви бачили воду, яку ви п’єте?

69. Це ви посилаєте її з дощової хмари — чи це Ми посилаємо?

70. Якби Ми побажали, то зробили б її гiркою. Чому ж ви невдячнi?

71. Чи ви бачили вогонь, який висiкаєте?

72. Чи це ви вирощуєте дерево для нього — чи Ми вирощуємо його?

73. Ми зробили його нагадуванням та помiччю подорожнiм!

74. Тож прославляй iм’я твого великого Господа!

75. Та ж нi! Клянуся мiсцями заходу зiрок!

76. I ця клятва — якби ви тiльки знали — клятва велика!

77. Воiстину, це — Преславний Коран,

78. захований у Книзi!

79. Торкаються його лише очищенi!

80. Зiсланий вiд Господа свiтiв!

81. Невже ви не вiрите в цю розповiдь,

82. i робите ви долю вашу долею невiруючих?

83. I коли душа приступає до горла

84. i ви дивитесь на [помираючого],

85. то Ми ближчi до нього, нiж ви, але ви не бачите цього.

86. То чому ж ви, якщо не буде вiдплачено вам,

87. не повернете її? Та якби ж ви були правдивими!

88. Якщо вiн був одним iз наближених,

89. то отримає спокiй, втiху та сад насолоди.

90. I якщо вiн був одним iз тих, хто праворуч –

91. мир тобi! Ти — один iз тих, хто праворуч!

92. Та якщо вiн був одним iз тих, якi заперечують i блукають,

93. то напуватимуть його окропом,

94. i палатиме вiн у геєнi.

95. Ось це насправдi i є достеменна iстина!

96. Тож прославляй iм’я Господа твого Великого!

[437] «Прокляте дерево», яке росте iз середини пекла i слугуватиме їжею для грiшникiв (див. сура «Вишикуванi», аяти 62-65).

СУРА 57. АЛЬ-ХАДІД

(ЗАЛІЗО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Прославляє Аллаха те, що на небесах i на землi, а Вiн — Великий, Мудрий!

2. Йому належить влада над небесами й землею, Вiн дарує життя та смерть, i Вiн спроможний на кожну рiч!

3. Вiн — Перший i Останнiй, Явний та Потаємний, i Вiн знає про кожну рiч!

4. Вiн — Той, Хто створив небеса i землю за шiсть днiв, а потiм утвердився на тронi. Знає Вiн, що входить у землю i що виходить iз неї, i що сходить iз неба, i що здiймається туди. Вiн з вами [знанням], де б ви не були, i бачить Аллах те, що чините ви!

5. Йому належить влада над небесами й землею i до Аллаха повертаються усi справи.

6. Вiн збiльшує нiч за рахунок дня, а день за рахунок ночi, i Вiн знає те, що приховане в серцях.

7. Увiруйте в Аллаха й Посланця Його, жертвуйте те, в чому Вiн зробив вас спадкоємцями; тож тим iз вас, якi увiрували i жертвували, їм – нагорода велика!

8. А чому ви не вiруєте в Аллаха, коли Посланець закликає вас увiрувати в Господа вашого й, iстинно, взяв Вiн завiт iз вами, якщо ви вiруючi!

9. Вiн — Той, Хто зiслав рабу своєму знамення яснi, щоб вивести вас iз темряви до свiтла, i, воiстину, Аллах — Спiвчутливий та Милосердний!

10. А чому ж ви не витрачаєте на шляху Аллаха, коли Аллах — спадкоємець небес i землi? Не рiвнi мiж собою тi, якi жертвували до перемоги брали участь у боротьбi; вони — вищi за тих, якi жертвували пiзнiше i брали участь у боротьбi пiзнiше. I кожному обiцяв Аллах найкраще, i Аллаху вiдомо те, що чините ви!

11. Той, хто позичить Аллаху добру позику, отримає вiд Аллаха вдвiчi, i йому — винагорода щедра!

12. У той День побачиш ти вiруючих, чоловiкiв та жiнок — плине свiтло їхнє перед ними i праворуч вiд них: «Звiстка добра сьогоднi для вас — сади, де течуть рiки. Будете ви там вiчно!» Це — великий успiх!

13. У той День скажуть лицемiри, чоловiки й жiнки, тим, якi увiрували: «Зачекайте, ми позичимо у вас свiтло». Скажуть їм: «Повертайтеся назад i шукайте свiтло!» Зведуть мiж ними стiну iз ворiтьми, всерединi якої милiсть, а назовнi — кара!

14. Будуть вони говорити: «Чи ж ми не були з вами?» Скажуть їм: «Так, але ви самi пiдбурювали одне одного — ви вичiкували, i ви сумнiвали-ся, i спокушалися хибними надiями, поки не з’явився наказ Аллаха; i спокушав вас проти Аллаха спокусник.

15. Тож сьогоднi не вiзьмуть вiд вас викупу, i вiд тих, якi не увiрували; домiвка ваша — вогонь, який полонить вас! Мерзотний же це притулок!»

16. Чи не час для тих, якi увiрували, змирити серця свої для згадування Аллаха й того, що зiслано з iстини та не бути подiбними до тих, кому було дано Писання ранiше, i чиї серця зачерствiли з часом, i бiльшiсть яких — нечестивцi?

17. Знайте ж, що Аллах оживлює землю пiсля смертi її. Ми роз’яснюємо знамення для вас — можливо, зрозумiєте ви!

18. Воiстину, тим чоловiкам i жiнкам, якi дають милостиню i якi позичили Аллаху позику добру — подвоїться вона їм i матимуть вони винагороду щедру!

19. I тим, якi увiрували в Аллаха та Посланця Його — правдивим i свiдкам перед Господом їхнiм — на них чекає винагорода й свiтло, а тi, якi не увiрували та вiдкидали знамення Нашi, вони — жителi пекла!

20. Знайте, що життя в цьому свiтi — лише гра та забава, прикраси та хвастощi помiж вами, змагання у збiльшеннi майна та дiтей — подiбне воно дощу, пiсля якого посiви дивують сiяча; далi ти бачиш їх жовтими, а потiм вони всихають. А в майбутньому життi — кара жорстока або прощення вiд Аллаха та вдоволення Його. I життя в цьому свiтi — нiщо iнше, як блага примарнi!

21. Змагайтеся ж один iз одним в отриманнi прощення вiд Господа вашого й раю, простягнутого на ширину неба й землi; приготований вiн тим, якi увiрували в Аллаха та посланцiв Його; це — милiсть Аллаха, дарує Вiн її, кому побажає, i Аллах — Володар великої милостi!

22. Не станеться нiякого лиха нi на землi, нi у вас самих, якщо його не було в Писаннi ще до того, як Ми створимо це. Воiстину, легко це для Аллаха!

23. Щоб не сумували ви за тим, що втратили, i не радiли з того, що Ми дали! Аллах не любить зверхнiх та хвальковитих,

24. якi скупi та силують людей бути скупими. А якщо хто вiдвертається, то, воiстину, Аллах — Багатий, Хвалимий.

25. Вiдсилали Ми посланцiв наших зi знаменнями ясними, i вiдсилали Ми з ними Писання та мiрило для того, щоб трималися люди справедливостi; зiслали Ми залiзо, в якому велика мiць i користь для людей – щоб знав Аллах, хто потаємно допомагає Йому й посланцям Його. Аллах — Сильний, Великий!

26. Й, iстинно, вiдсилали Ми Нуха та Iбрагiма, i поставили серед нащадкiв їхнiх пророцтво та Писання. Були серед них тi, хто йшов прямим шляхом, але багато хто з них — нечестивцi.

27. Потiм вiдправили Ми вслiд за ними Iсу, сина Мар’ям, i дарували Ми йому Iнджiль, i вселили в серця тих, хто йшов за ним, спiвчуття й милiсть. А чернецтво вони самi вигадали, бо Ми не приписували його їм, хiба як прагнуть вони до вдоволення Аллаха. Та не виконали вони його належним чином. Тож дарували Ми тим серед них, якi вiрували, винагороду, але багато хто з них — нечестивцi.

28. О ви, якi увiрували! Бiйтеся Аллаха та увiруйте в Посланця Його, за милiстю Своєю Вiн дарує вам вдвiчi бiльше, i дарує вам свiтло, з яким ви будете йти; i простить вас, а Аллах — Прощаючий, Милосердний!

29. Тож нехай знають люди Писання, що не мають влади вони над милiстю Аллаха, що милiсть — в Його руцi, i дає Вiн її тому, кому побажає, i Аллах — Володар великої милостi!

СУРА 58. АЛЬ-МУДЖАДІЛЯ

(СУПЕРЕЧКА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Аллах почув слова тiєї, яка сперечалася з тобою про свого чоловiка, i скаржилася Аллаху. Аллах почув вашу розмову, бо, воiстину, Аллах — Всечуючий, Всезнаючий!

2. Тi, якi називають своїх дружин хребтами матерiв, хоча насправдi тi не є матерями їхнiми, бо матерi їх — тi, якi народили їх, кажуть слова вiдразнi та брехливi. Воiстину, Аллах — Милосердний, Прощаючий.[438]

3. Тi, якi називають своїх дружин хребтами матерiв, а потiм вiдмовляються вiд сказаного, нехай звiльнять одного раба перед тим, як торкнуться одне одного. Повчають вас цим, i Аллах знає те, що ви робите.

4. А хто не має раба, то нехай тримає безперервний пiст протягом двох мiсяцiв, перед тим, як торкнутися [дружини]. Хто ж не може зробити цього, то нехай нагодує шiстдесят бiднякiв. Усе це — для того, щоб увiрували ви в Аллаха та Його Посланця. Такими є обмеження Аллаха, а на невiруючих чекає болiсна кара!

5. Тi, якi ворогують iз Аллахом та Його Посланцем, будуть розбитi так само, як були розбитi тi, якi жили ранiше за них. Ми зiслали яснi знамення, а на невiруючих чекає ганебна кара,

6. у День, коли Аллах воскресить їх усiх i розповiсть їм про вчинки їхнi. Врахував їх Аллах, а вони забули про них, та Аллах — кожнiй речi Свiдок.

7. Невже ти не бачиш, що Аллах знає те, що на небесах i те, що на землi? Не буває таємної розмови мiж трьома, де Вiн не був би четвертим, мiж п’ятьма, де Вiн не був би шостим, або ж менше чи бiльше вiд цього, щоб Його не було iз ними [знанням], де б вони не були. Потiм, у День Воскресiння, Ми розповiмо їм про вчинки їхнi. Аллах — про кожну рiч Знаючий!

8. Чи ти бачив тих, яким була заборонена таємна змова? Потiм все ж вони повернулися до того, що було заборонено їм, змовилися про грiх, ворожiсть i непослух проти Посланця. Коли вони приходять до тебе, то вiтаються з тобою не так, як вiтає тебе Аллах, та й кажуть самi собi: «Чого не скарає нас Аллах за те , що ми говоримо?» Доволi їм геєни! Туди буде вкинуто їх, i потворне ж це мiсце!

9. О ви, якi увiрували! Коли спiлкуєтеся потаємно, то не змовляйтеся про грiх, ворожiсть чи непослух по вiдношенню до Посланця. Змовляйтеся же про благочестя i богобоязливiсть, та бiйтеся Аллаха, перед яким ви будете зiбранi!

10. Воiстину, потаємна змова — вiд шайтана, який прагне смутку для тих, якi увiрували. Але вона не принесе їм нiякої шкоди, крiм як iз дозволу Аллаха. I на Аллаха покладають сподiвання вiруючi!

11. О ви, якi увiрували! Коли вам говорять на зiбраннях: «Поступiться!» – то поступiться. I надiлить вас Аллах ще кращим мiсцем! А коли вам говорять: «Встаньте!» — то вставайте. Аллах дарує перевагу тим серед вас, якi увiрували й тим, кому дано знання. I Аллах знає те, що ви робите.

12. О ви, якi увiрували! Коли ви говорите з Посланцем потаємно, то нехай милостиня передує вашiй розмовi. Це — краще для вас та чистiше! Та як не знайдете в себе нiчого, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

13. Невже ви боїтеся, щоб милостиня передувала вашiй таємнiй розмовi? Якщо ви не зробили цього, та Аллах прийняв ваше каяття, то звершуйте молитву, давайте закят, корiться Аллаху та Його Посланцю. Аллах знає те, що ви робите!

14. Чи ти бачив тих, якi приятелюють iз людьми, на яких розгнiвався Аллах? Вони–i не з вами, i не проти вас, вони свiдомо дають неправдивi клятви.

15. Аллах приготував для них суворе покарання. Воiстину, зле те, що вони роблять!

16. Вони зробили свої клятви щитом, та й збивають зi шляху Аллаха. На них чекає принизлива кара!

17. Не допоможе їм перед Аллахом нiчим нi майно їхнє, нi дiти їхнi. Вони — жителi пекла i будуть там вiчно!

18. У той День Аллах воскресить їх усiх. I вони будуть давати клятви перед Ним, як давали клятви вам, та й думатимуть, що це чимось допоможе їм. Воiстину, вони — брехуни!

19. Перемiг їх шайтан i примусив забути навiть згадувати Аллаха. Вони – прибiчники шайтана, а, воiстину, прибiчники шайтана — це тi, якi матимуть втрати!

20. Воiстину, тi, якi ворогують iз Аллахом та Його Посланцем, опиняться серед найприниженiших.

21. Аллах написав: «Неодмiнно перемогу отримаю Я та Мої посланцi!»

22. Ти не знайдеш людей, якi вiрують у Аллаха та Останнiй День, але водночас приятелюють iз тими, хто ворогує з Аллахом та Його Посланцем — навiть якщо це будуть їхнi батьки, сини, брати чи iншi родичi. Аллах дарував серцям їхнiм вiру та ствердив їх духом вiд Себе. Вiн уведе їх у сади, де течуть рiки, i будуть вони там вiчно! Аллах вдоволений ними, i вони вдоволенi Ним. Це — прибiчники Аллаха i, воiстину, прибiчники Аллаха матимуть успiх!

[438] «Тi, якi називають своїх дружин хребтами матерiв»: слова «ти для мене — наче хребет моєї матерi» в доiсламськi часи промовляв араб, коли збирався розлучитися з дружиною.

СУРА 59. АЛЬ-ХАШР

(ЗІБРАННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Славить Аллаха те, що в небесах, i те, що на землi, а Вiн — Всемогутнiй, Мудрий!

2. Вiн — Той, Хто вивiв невiруючих людей Писання iз домiвок їхнiх пiд час першого вигнання. Ви й не думали, що вони пiдуть, а вони думали, що фортецi їхнi захистять їх вiд Аллаха. Та Аллах скарав їх з iншого боку, з якого вони й не чекали. Вiн сповнив страхом їхнi серця. Тож вони руйнували власнi будинки своїми руками та руками вiруючих. Нехай же це буде повчанням вам, тим, хто має очi!

3. Якби не приписав їм Аллах вигнання, то скарав би їх у земному життi. А в наступному життi на них чекає вогняна кара!

4. Це — за те, що вони повстали проти Аллаха та Посланця Його. До того, хто постає проти Аллаха, Вiн суворий у покараннi!

5. Те, що ви зрiзали пальми або ж залишили їх i далi стояти на корiннi їхньому, — лише з дозволу Аллаха та задля ганьби нечестивцям.

6. I ви не скакали на конях чи верблюдах до тiєї здобичi, яку дарував Аллах Посланцю Своєму, але ж це Аллах дає владу посланцям Своїм над тими, над ким побажає Вiн. Аллах спроможний на кожну рiч!

7. Те, що Аллах дарував Своєму Посланцю вiд жителiв селищ, належить Аллаху, Посланцю та родичам його, сиротам, бiдним i подорожнiм; i щоб не дiсталося воно багатiям з-посеред вас! Тож вiзьмiть те, що дав вам Посланець, та не чiпайте того, що вiн заборонив вам. Воiстину, Аллах — суворий у покараннi.[439]

8. [Майно належить також] убогим переселенцям, якi були вигнанi з домiвок своїх i втратили своє майно, прагнучи до милостi Аллаха та вдоволення Його, заради допомоги Аллаху та Посланцю Його. Вони i є праведниками.

9. Тi, якi жили [в Мединi] ранiше та увiрували ранiше, люблять тих, хто переселився до них. У їхнiх серцях немає заздростi до того, що отримали тi. Вони визнають їхню перевагу, хоча й самi перебувають у скрутi. Хто здолав свою скупiсть, той досягнув успiху!

10. Тi, що прийдуть пiсля них, скажуть: «Господи наш! Прости нас братiв наших, якi увiрували ранiше за нас! I не дай серцям нашим сповнитися ненавистю до тих, хто увiрував [ранiше]! Господи наш! Ти — Смиренний, Милосердний!»

11. Чи не бачив ти лицемiрiв, якi кажуть своїм невiруючим братам серед людей Писання: «Якщо виженуть вас, то ми неодмiнно пiдемо разом iз вами, i ми не пiдкоримося наказу воювати проти вас. А якщо хтось буде боротися проти вас, то ми допоможемо вам». Та Аллах свiдчить, що вони брешуть!

12. Якщо тi й будуть вигнанi, то вони не пiдуть разом iз ними, а якщо проти них почнеться боротьба, то вони також не допоможуть їм, вiдвернувшись назад. Не допоможе їм нiхто!

13. Справдi, в своїх серцях вони мають сильнiший страх перед вами, нiж страх перед Аллахом, бо ж вони — люди, якi не розумiють!

14. Усi разом вони не розпочнуть боротьбу проти вас, хiба як в укрiпленнях або за стiнами їхнiми. Та й бойовий запал їхнiй є сильним лише помiж ними самими. Ти вважаєш, що вони — єдинi, але ж серця їхнi роз’єднанi. Це так, бо вони — люди нерозумнi!

15. Схожi вони на тих, якi жили незадовго перед ними. Тi ж вiдчули наслiдки дiянь своїх, та на них чекає болiсна кара!

16. Схожi вони на шайтана, коли мовив вiн до людини: «Не вiруй!» Коли ж та стала невiруючою, вiн сказав: «А я вiдрiкаюся вiд тебе, бо ж я боюся Аллаха, Господа свiтiв!»

17. Кiнець i тих, й iнших — пекло, де вони будуть вiчно. Така винагорода нечестивцям!

18. О ви, якi увiрували! Бiйтеся Аллаха, та нехай помiркує кожен про те, що приготував вiн собi на завтра. Бiйтесь Аллаха, бо Аллах знає про те, що ви чините!

19. Не будьте ж такими як тi, хто забув Аллаха. Вiн змусив їх забути самих себе! Вони i є нечестивцями!

20. Не рiвнi мешканцi пекла та мешканцi раю, бо ж саме мешканцi раю матимуть успiх.

21. Якби Ми зiслали цей Коран горi, то ти побачив би її покiрно розколотою вiд страху перед Аллахом. Це — притчi, якi Ми наводимо людям; можливо, помiркують вони!

22. Вiн — Аллах; окрiм Нього немає бога! Вiн знає потаємне та вiдкрите, i Вiн — Милостивий, Милосердний!

23. Вiн — Аллах; окрiм Нього немає бога! Цар, Пресвятий, Мирний, Вiрний, Охоронець, Великий, Сильний, Звеличений! Пречистий Аллах вiд тих, кому поклоняються поряд iз Ним.

24. Вiн — Аллах; Творець, Створювач, Надiляючий образом! Йому належать прекраснi iмена, славить Його те, що на небесах i на землi, а Вiн — Великий, Мудрий!

[439] «Його Посланцю та його родичам»: мова йде про рiд Гашiм i Абд аль-Муталiб.

СУРА 60. АЛЬ-МУМТАХАНА

(ВИПРОБУВАНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О ви, якi увiрували! Не берiть собi друзями Моїх ворогiв i ворогiв ваших! Ви зустрiчаєте їх з любов’ю, тодi як вони не вiрують у iстину, що прийшла до вас, виганяють Посланця та вас самих за те, що вiруєте ви в Аллаха, Господа вашого! I якщо ви вийдете боротися на Моєму шляху та шукати Моєї милостi, то не приховуйте свою любов до них. Я ж бо знаю те, що ви приховуєте та те, що ви говорите вiдкрито. I хто з вас зробив це, той зiйшов зi шляху iстинного.

2. Якщо ж стануть вони на шляху вашому, то будуть вам ворогами, завдаватимуть шкоди вам своїми руками та словами, бажаючи, щоб ви стали невiруючими.

3. Не допоможуть вам нi дружини вашi, нi дiти вашi. У День Воскресiння Вiн розсудить мiж вами. I Аллах бачить те, що ви робите!

4. I добрий приклад для вас Iбрагiм i тi, хто з ним, коли сказали вони народу своєму: «Ми вiдрiкаємось вiд вас та вiд того, чому ви поклоняєтесь замiсть Аллаха! Ми не визнаємо вас i буде мiж нами та вами ворожнеча й ненависть доти, доки не увiруєте ви в єдиного Бога». Тiльки сказав Iбрагiм батьковi своєму: «Я буду просити прощення для тебе, хоча й не маю для цього влади над тим, що належить Аллаху! Господи наш! На Тебе сподiваємось ми, i до Тебе — повернення!

5. Господи наш! Не дозволяй невiруючим вiдвертати нас. Прости нас, Господи наш, воiстину, Ти — Великий, Мудрий!»

6. Справдi, вони були добрим прикладом для вас, для тих, хто сподiвається на повернення до Аллаха та Останнiй День. А якщо хто вiдвернеться, то Аллах — Багатий, Хвалимий!

7. Можливо, Аллах поєднає любов’ю вас i тих, з ким ви ворогуєте. I Аллах– Всемогутнiй, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

8. Аллах не забороняє вам бути дружнiми та справедливими до тих, хто не бився з вами через вiру та не виганяв вас iз ваших домiвок. Воiстину, Аллах любить справедливих.

9. Аллах забороняє вам приятелювати лише з тими, якi билися з вами через вiру, виганяли вас iз ваших домiвок та сприяли вигнанню вашому. А хто приятелює з ними, тi — нечестивцi.

10. О ви, якi увiрували! Коли приходять до вас вiруючi жiнки, якi переселилися, то випробовуйте їхню вiру. Аллах краще знає, яка їхня вiра. Якщо ж переконаєтеся ви в тому, що вони — вiруючi, то не повертайте їх невiруючим, бо тим заборонено одружуватися на них, а їм — виходити замiж. Тож сплачуйте їм те, що вони витратили. Немає грiха вам у тому, що ви одружитеся на них пiсля сплати належного [жiнкам]. Не дотримуйтеся своїх обов’язкiв перед невiруючими дружинами та вимагайте назад витрачене вами. I [невiруючi чоловiки] нехай вимагають те, що вони витратили. Це так вирiшив для вас Аллах, Вiн судить мiж вами, i Аллах — Всезнаючий, Мудрий!

11. I якщо пiде якась iз ваших дружин до невiруючих, а потiм захопили ви здобич, то дайте тим, кого полишили дружини, стiльки ж, скiльки тi сплатили їм. I бiйтеся Аллаха, в Якого ви вiруєте!

12. О Пророче! Коли прийдуть до тебе вiруючi жiнки й заприсягнуть у тому, що не будуть поклонятися нiкому, окрiм Аллаха, що не будуть красти, чинити перелюб, вбивати своїх дiтей, мати дiтей вiд iнших, уперто триматися брехнi, та що не будуть чинити тобi непослух, коли закликаєш ти їх до заохочуваного — то прийми клятву їхню та проси для них прощення в Аллаха. Воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

13. О ви, якi увiрували! Не берiть собi друзями людей, на яких прогнiвався Аллах! Вони вже втратили сподiвання на наступне життя, як втратили його невiруючi, що лежать у могилах!

СУРА61. АС-САФФ

(ЛАВИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Прославляють Аллаха тi, хто на небесах, i тi, хто на землi, а Вiн — Великий, Мудрий!

2. О ви, якi увiрували! Чому говорите те, чого не робите?

3. Велика ненависть у Аллаха тодi, коли ви говорите, а не робите!

4. Воiстину, Аллах любить тих, якi ведуть боротьбу на Його шляху лавами, схожими на мiцну споруду.

5. Ось Муса сказав народу своєму: «О, народе мiй! Чому чините зле менi, хоча справдi знаєте, що я — посланець Аллаха до вас?» I коли збилися вони з прямого шляху, то вiдвернув Аллах серця їхнi, бо Аллах не веде прямим шляхом нечестивих!

6. I коли сказав Iса, син Мар’ям: «О сини Iсраїла! Я — посланець Аллаха до вас, який пiдтверджує те, що було до мене в Тауратi, й сповiщає добру звiстку про посланця, котрий з’явиться пiсля мене. Iм’я його — Ахмад». А коли цей посланець прийшов iз ясними доказами, то сказали вони: «Це — очевидне чаклунство»!

7. Та хто ж бiльший нечестивець, нiж той, хто зводить наклеп на Аллаха, коли його закликають до iсламу! Аллах не веде прямим шляхом нечестивцiв.

8. Бажають вони загасити свiтло Аллаха своїми устами, але Аллах доносить свiтло своє, хоч як не було б це ненависно невiруючим!

9. Вiн — Той, Хто послав Посланця Свого з прямим шляхом i релiгiєю iстини, щоб перевершила вона всi iншi релiгiї, хоч як не було б це ненависно багатобожникам!

10. О ви, якi увiрували! Чи не вказати вам на справу, яка врятує вас вiд кари болiсної?

11. Увiруйте в Аллаха й Посланця Його та борiтеся на шляху Аллаха своїм майном i життям! Це краще для вас, якщо ви розумiєте!

12. Простить Вiн вам грiхи вашi та введе в сади, де течуть рiки, в прекрасне житло та в сади Едену. Це — успiх великий!

13. Ще й iнше, що миле вам — допомога вiд Аллаха та близька перемога; тож сповiсти вiруючим добру звiстку!

14. О ви, якi увiрували! Будьте помiчниками Аллаха, як сказав Iса, син Мар’ям, учням своїм: «Хто мої помiчники на шляху до Аллаха?» Сказали учнi: «Ми — помiчники Аллаха». I увiрувала частина серед синiв Iсраїла, а iнша частина не увiрувала. Пiдтримали Ми тих, якi увiрували, i перемогли вони ворогiв своїх.

СУРА 62. АЛЬ-ДЖУМУА

(СОБОРНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Славлять Аллаха тi, хто на небесах, i тi, хто на землi — Царя, Святого, Великого, Мудрого!

2. Вiн — Той, Хто вiдiслав до неписьменних посланця з-посеред них самих. Читає вiн їм знамення Його, очищує їх ними, вчить їх Писанню та мудростi, хоча ранiше вони перебували в справжнiй оманi.

3. Та iнших серед тих, якi ще не приєдналися до них, а Вiн — Великий, Мудрий!

4. Це — милiсть Аллаха, дарує Вiн її, кому побажає, а Аллах володiє милiстю великою!

5. Тi, яким [наказано] триматися Таурату — але потiм не дотрималися вони цього — схожi на вiслюка, навантаженого книгами! Яким же злим є приклад людей, якi вiдкидають знамення Аллаха! Аллах не веде прямим шляхом несправедливих!

6. Скажи: «О ви, якi є юдеями! Якщо вважаєте ви себе ближчими до Аллаха, нiж iншi люди, то побажайте собi смертi, якщо ви правдивi!»

7. Але не побажають вони її нiколи через те, що творили руки їхнi! Аллах знає нечестивих!

8. Скажи: «Воiстину , смерть, вiд якої тiкаєте ви, iстинно спiткає вас! Потiм повернетесь ви до Знаючого потаємне й видиме, i сповiстить Вiн вас про те, що ви чинили!»

9. О ви, якi увi рували! Коли закликають вас на молитву в п’ятницю, то звернiться до згадування Аллаха i полиште справи торгiвельнi. Це краще для вас, якщо ви розумiєте!

10. I коли молитва закiнчиться, то розходьтеся по землi, шукаючи милiсть Аллаха, i згадуйте Аллаха часто, можливо, матимете ви успiх!

11. Але коли бачать вони торгiвлю чи розвагу, поспiшають вони до цього, залишаючи тебе стояти [ в мечет i]. Скажи: «Те, що в Аллаха, краще вiд розваг i вiд торгiвлi, i Аллах — найкращий iз тих, хто надiляє!»

СУРА 63. АЛЬ-МУНАФІКУН

(ЛИЦЕМІРИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли приходять до тебе лицемiри, то говорять: «Воiстину, ти — Посланець Аллаха!» Аллах знає, що ти, воiстину, Його Посланець, i Аллах свiдчить, що лицемiри — брехуни!

2. Вони зробили свої клятви щитом та й збивають зi шляху Аллаха. Зле те, що вони чинять!

3. Це так, адже вони спочатку повiрили, а потiм — нi. Запечатанi серця їхнi, i вони не розумiють.

4. Коли ти дивишся на них, то вражає тебе краса тiл їхнiх, i коли говорять вони, то ти слухаєш їх. Та вони — наче колоди, що пiдпирають паркан, i кожен зойк вони вважають загрозою собi. Вони — вороги, тож бережись їх! Нехай вразить їх Аллах! Як же вiд далилися вони!

5. Коли кажуть їм: «Приходьте, щоб попросив для вас прощення Посланець Аллаха», то вони лише крутять головами своїми, i ти бачиш, що вiдвертаються вони, сповненi гординi.

6. Все одно для них, будеш ти просити прощення за них, чи нi. Аллах нiколи не простить їх, бо Аллах не веде прямим шляхом людей нечестивих!

7. Вони — тi, хто говорить: «Не жертвуйте для тих, хто iз Посланцем Аллаха, поки не залишать вони його». Та Аллаху належать скарби небес i землi, хоча лицемiри цього й не розумiють.

8. Вони говорять: «Якщо ми повернемося в Медину, то сильнi серед нас виженуть звiдти слабких». Сила ж належить Аллаху, Посланцю та вiруючим, хоча лицемiри цього й не знають!

9. О ви, якi увiрували! Нехай не вiдвертає вас майно ваше та дiти вашi вiд згадування iменi Аллаха, бо ж тi, якi роблять так, зазнають збиткiв!

10. Витрачайте з того, чим надiлили Ми вас, ранiше, нiж прийде до когось iз вас смерть. Бо тодi вiн скаже: «Господи! Якби ти вiдстрочив менi ненадовго, то я давав би милостиню та й був би серед праведникiв»!

11. Аллах нiколи не дасть вiдстрочки тому, чий час прийшов. I Аллах знає про те, що ви робите!

СУРА 64. АТ-ТАГАБУН

(ВЗАЄМНИЙ ОБМАН)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Прославляє Аллаха те, що на небесах, i те, що на землi. Йому належить влада, Йому належить сила, i Вiн — над кожною рiччю Всемогутнiй!

2. Вiн — Той, Хто створив вас. Є серед вас невiруючi, i є серед вас вiруючi. I Аллах бачить те, що ви робите!

3. Вiн створив небеса та землю в iстинi, надав вам вигляду i зробив ваш вигляд прекрасним! I до Нього — повернення!

4. Вiн знає те, що на небесах i на землi; Вiн знає те, що ви приховуєте й те, що вiдкриваєте. I Аллах знає те, що в серцях!

5. Чи не доходили до вас звiстки про тих, якi не вiрували в минулому та спробували на смак наслiдки дiянь своїх?

6. Це — тому, що коли приходили до них посланцi з ясними знаменнями, то вони говорили їм: «Невже такi ж люди поведуть нас шляхом прямим?» Тож вони не повiрили та й вiдвернулися. Та Аллах не потребує їх; воiстину, Аллах — Багатий, Хвалимий!

7. Невi руючi думають, що вони нiколи не воскреснуть. Скажи: «Нi! Клянуся Господом моїм, ви воскреснете, а потiм, воiстину, сповiстять вам про вчинки вашi! Це для Аллаха легко!»

8. Тож ув iруйте в Аллаха, Його Посланця i свiтло, яке зiслали Ми! I Аллах знає те, що ви робите!

9. У той День Вiн збере вас для Дня З iбрання. Цей день буде Днем Взаємного Обману. I тому , хто вiрував у Аллаха й творив добро, будуть прощенi злi вчинки його, i введуть його в сади, де течуть рiки. Будуть вони там вiчно, i це — великий успiх!

10. Тi, якi не вiрували та вважали знамення Нашi брехнею, вони — жителi пекла! Будуть вони там вiчно i жахливий же цей кiнець!

11. Лихо не вражає без дозволу Аллаха. I для серця того, хто увiрував у Аллаха, Вiн вкаже прямий шлях. Аллах — про кожну рiч Знаючий!

12. Корiться Аллаху, корi ться Посланцю. А якщо ви вiдвернетеся, то Посланцю належить лише передати одкровення.

13. Аллах! Немає бога, крiм Нього, i нехай на Аллаха покладають сподiвання вiруючi!

14. О ви, якi увiрували! Воiстину, серед дружин ваших i дiтей ваших є вороги вам! Бережiться ж їх! А якщо ви вибачите, змилуєтеся та простите їх, то Аллах — Прощаючий, Милосердний!

15. Вашi дiти та ваше майно — лише спокуса. А в Аллаха — велика винагорода!

16. Тож бiйтеся Аллаха, наскiльки зможете, слухайтеся та корiться, i жертвуйте задля свого ж блага! Виграли тi, якi вберегли себе вiд скупостi!

17. I якщо дасте ви Аллаху гарну позику, то Вiн поверне вам iще бiльше, та й простить вас! А Аллах — Вдячний, Смиренний!

18. Знаючий потаємне й вiдкрите, Великий, Мудрий!

СУРА 65. АТ-ТАЛЯК

(РОЗЛУЧЕННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О Пророче! Коли розлучаєтесь ви з жiнками, то розлучайтесь iз ними вiдповiдно до встановленого перiоду, дотримуйтесь його та бiйтесь Аллаха, Господа вашого! Не виганяйте їх iз житла їхнього, та нехай i вони не виходять iз нього, хiба як вчинять вони розпусту очевидну. Такими є обмеження Аллаха. Хто ж порушує обмеження Аллаха, той вчиняє несправедливо щодо самого себе. Ти ж не знаєш — а раптом Аллах вирiшить потiм iнакше?

2. Коли ж прийде встановлений строк, то залиште їх у себе з миром або ж розiйдiться з ними миром. Покличте для цього в свiдки двох справедливих чоловiкiв серед вас та й принесiть свiдчення перед Аллахом. Таким є повчання для того, хто вiрує в Аллаха та Останнiй День. Хто боїться Аллаха, тому Вiн дає вихiд,

3. та надiляє звiдти, звiдки той i не чекає. Тому, хто покладає сподiвання на Аллаха, достатньо Його. Аллах доводить до кiнця виконання наказу Свого, i Вiн для кожної речi створив її мiру!

4. Для тих iз ваших дружин, у кого припинились мiсячнi, в разi сумнiвiв ваших — строк у три мiсяцi. Це також для тих, якi не досягли вiку мiсячних. У вагiтних же вiн займає час до пологiв їхнiх. А тому, хто боїться Аллаха, Вiн полегшує справи!

5. Це — наказ Аллаха, який Вiн зiслав вам. I хто боїться Аллаха, тому Вiн простить грiхи його та збiльшить йому винагороду!

6. Поселяйте їх там, де живете самi, наскiльки вам дозволяють вашi статки. Не заподiюйте їм шкоди, щоб не робити ще важче. Якщо ж вагiтнi вони, то утримуйте їх до того часу, поки не народять вони. Якщо ж годують вони груддю [дiтей] ваших, то давайте їм винагороду їхню та й радьтеся мiж собою подоброму. Якщо ж це буде важко для вас, то запрошуйте годувальницю.

7. Нехай власник достатку витрачає вiдповiдно до достатку свого; а кому важко це, то нехай витрачає iз даного йому Аллахом. Аллах не вимагає з людини бiльше вiд того, що Вiн дав їй. I Аллах дарує полегшення пiсля труднощiв!

8. О, скiльки ж селищ не послухались наказу Господа їхнього та посланцiв Його! Ми вiдплатили їм жорстокою вiдплатою, та скарали їх тяжкою карою!

9. Вони вiдчули наслiдки своїх вчинкiв. Їхнi вчинки стали збитковими!

10. Аллах приготував їм жорстоку кару. Тож бiйтеся Аллаха, о ви, обдарованi розумом, якi увiрували! Аллах зiслав вам нагадування

11. через Посланця, який читає яснi знамення Аллаха вам, щоб вивести тих, якi увiрували та чинили добрi справи, з пiтьми до свiтла. Хто увiрує в Аллаха та робитиме добро, той увiйде до садiв, де течуть рiки. Вони будуть там вiчно. Аллах уже дарував їм прекрасний надiл!

12. Аллах — Той, Хто створив сiм небес i стiльки ж земель. Сходить мiж ними наказ задля того, щоб знали ви, що Аллах спроможний на кожну рiч, i що Вiн охоплює кожну рiч знанням!

СУРА 66. АТ-ТАХРІМ

(ЗАБОРОНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О Пророче! Чому ти, прагнучи догодити своїм дружинам, забороняєш те, що дозволив тобi Аллах? Аллах — Прощаючий, Милосердний!

2. Iстинно, встановив Аллах вам шляхи вiдступу вiд клятв ваших. Аллах — Покровитель ваш, Всезнаючий, Мудрий!

3. I коли переповiв таємно Пророк однiй iз дружин своїх новину, то та розповiла це iншiй. Але вiдкрив Аллах йому це. Розповiв їй частину Пророк, а частину приховав. I коли повiдав вiн їй це, вона запитала: «Хто розповiв тобi це?» Сказав вiн: «Розповiв Всезнаючий i Всевiдаючий».

4. Якщо обидв i ви покаєтесь перед Аллахом, [то це буде краще] — так вiддалились ваш i серця. А якщо об’єднаєтесь ви проти нього, то, воiстину, Аллах його покровитель, i Джiбрiл, i праведнi вiруючi, а пiсля цього – ангели.

5. Можливо, якщо розлучиться в iн iз вами, то Господь його замiнить вас дружинами, кращими за вас — вiдданими Аллаху, вiруючими, покiрними, тими, що каються, поклоняються, постяться — як тими, що були замiжнiми, так i цнотливими.

6. О ви, якi увiрували! Бережiть себе i сiм’ї свої вiд пекла, паливом якого є люди й каменi, над якими ангели — суворi та сильнi, якi не ухиляються вiд того, що Аллах наказав їм.

7. О ви, якi не увiрували! Не виправдовуйтеся сьогоднi, вiдплатять вам лише за те, що ви чинили.

8. О ви, якi увiрували! Покайтеся перед Аллахом каяттям щирим! Можливо, Господь вiдпустить вам грiхи вашi та введе вас у сади, де течуть рiки. У той День Аллах не принизить Пророка й тих iз ним, якi увiрували. Свiтло їх плине попереду них i праворуч вiд них. «Дай нам сповна свiтло наше й прости нас, воiстину, Ти спроможний на кожну рiч!»

9. О Пророче! Веди боротьбу з невiруючими та лицемiрами, будь суворий з ними. Домiвкою їхньою буде геєна, i жахливим є такий кiнець!

10. Навiв Аллах приклад тих, якi не увiрували: дружину Нуха i дружину Лута. Вони були за двома Нашими праведними рабами. Але вони зрадили їх, тож не позбавили чоловiки їх вiд кари Аллаха, i сказано їм: «Увiйдiть у пекло разом iз iншими».

11. I навiв Аллах приклад тих, якi увiрували — дружину Фiрауна, коли сказала вона: «Господи! Зведи менi бiля Тебе дiм у раю! I врятуй мене вiд Фiрауна та вчинкiв його! I врятуй мене вiд народу неправедного!»

12. I Мар’ям, доньку Iмрана, яка зберегла цноту лона свого, тож вдихнули Ми в нього вiд Духа Нашого; сприйняла за iстину вона слова Господа її та Писання Його, i була вона з-посеред покiрних.

СУРА 67. АЛЬ-МУЛЬК

(ВЛАДА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Благословенний Той, у Чиїй руцi перебуває влада — Вiн спроможний на кожну рiч! –

2. Той, Хто створив життя i смерть, щоб випробувати вас — чиї вчинки будуть кращими? А Вiн — Всесильний, Прощаючий,

3. Той, Хто створив сiм небес — одне понад одним. Ти не побачиш у творiннi Милостивого неспiврозмiрностей. Поглянь ще раз — чи бачиш хоч якусь трiщину?

4. Поглянь ще раз i ще раз; виснажившись, твiй погляд втомлено повернеться до тебе.

5. Ми прикрасили нижнє небо свiтильниками та каменуємо ними шайтанiв. Ми приготували для них пекельну кару!

6. I для тих, хто не увiрував у Господа свого, Ми приготували кару геєною. Мерзотне ж це мiсце для повернення!

7. Коли їх вкинуть туди, вони почують гуркiт вiд її кипiння.

8. Вона ледь не розривається вiд лютi. Кожного разу, коли туди вкидатимуть натовп, її вартовi будуть запитувати: «Невже до вас не приходив застерiгай?»

9. Тi скажуть: «Так, приходив. Але ми сприйняли його за брехуна та сказали: Аллах нiчого не вiдсилав, а ви потрапили в глибоку оману!»

10. I ще скажуть: «Якби ми прагнули почути чи зрозумiти, то не були б серед жителiв полум’я!»

11. Вони визнають свiй грiх. Нехай же вiдiйдуть жителi пекла!

12. Воiстину, тих, якi потаємно бояться свого Господа, чекає прощення та велика винагорода![440]

13. Чи приховаєте ви свої слова, чи промовите їх вiдкрито — Вiн буде знати те, що в грудях!

14. Невже цього не знатиме Той, Хто все створив, Проникливий, Всевiдаючий?

15. Вiн — Той, Хто зробив землю покiрною для вас. Ходiть же рiзними краями та споживайте з Його надiлу; до Нього повернетесь ви!

16. Невже ви убезпеченi вiд того, що Той, Хто на небесах, може змусити землю вас поглинути? Тодi вона зрушиться!

17. I невже ви убезпеченi вiд того, що Той, Хто на небесах, може зiслати на вас буревiй iз камiння? Тодi ви дiзнаєтесь, якою була пересторога!

18. Тi, якi жили ранiше за них, сприйняли це як брехню. Якою ж була вiдплата!

19. Невже вони не бачили птахiв, якi розгортають та складають крила? Лише Милостивий утримує їх! Воiстину, Вiн бачить кожну рiч!

20. Хто може бути вашим вiйськом та допомогти вам замiсть Милостивого? Воiстину, спокусили невiруючих!

21. Хто може надiлити вас, якщо Вiн утримає Свiй надiл? Та ж нi! Вони залишаються у суперечцi та вiдвертаються!

22. Хто на правильному шляху — той, хто опустив голову чи той, хто йде прямою дорогою, тримаючи поставу?

23. Вiн — Той, Хто зростив вас i дарував вам слух, зiр i серця; мало ж ви дякуєте!

24. Скажи: «Вiн — Той, Хто розселив вас на землi та до Кого ви будете зiбранi!»

25. Вони запитують: «Коли настане обiцяне, якщо ви говорите правду?»

26. Скажи: «Воiстину, знання — тiльки в Аллаха. А я лише несу вiд Нього до вас ясну пересторогу!»

27. Коли вони побачать це поряд iз собою, то їхнi обличчя стануть засмученими. Їм скажуть: «Ось — те, що вам обiцяли!»

28. Скажи: «Як ви думаєте, а якщо Аллах знищить мене й тих, хто зi мною, або помилує нас, то хто врятує невiруючих вiд болiсної кари?»

29. Скажи: «Вiн — Милостивий! У Нього ми увiрували та на Нього ми покладаємо сподiвання! Скоро ви дiзнаєтесь, хто опинився у справжнiй оманi!»

30. Скажи: «А якщо ваша вода пiде вглиб землi, то хто подарує вам джерельну воду?»

[440] Потаємно: «адже вони не бачать Його» (ат-Табарi).

СУРА 68. АЛЬ-КАЛЯМ

(ТРОСТИНА ДЛЯ ПИСЬМА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Нун. Клянуся калямом i тим, що пишуть!

2. Ти не є божевiльним за милiстю Господа твого.

3. Воiстину, тебе чекає невичерпна винагорода.

4. I, воiстину, ти — доброго звичаю!

5. Побачиш i ти, побачать i вони,

6. кого саме зачаклували!

7. Воiстину, твiй Господь краще знає тих, хто збився з Його шляху, i Вiн краще знає тих, хто йде шляхом прямим!

8. Не корися тим, хто звинувачує тебе в брехнi!

9. Вони бажають, щоб ти йшов на поступки, тодi пiшли б на поступки й вони![441]

10. Не корися жодному мерзотнику, який дає багато клятв;

11. хулителю, який поширює плiтки;

12. жадiбному до благ, порушнику, грiшнику,

13. жорстокому, який ще й вихваляє себе,

14. навiть якщо в нього буде багатство й сини!

15. Коли йому читають Нашi знамення, вiн говорить: «Казки давнiх народiв!»

16. Ми затавруємо його товстий нiс!

17. Воiстину, Ми випробували їх так, як випробували власникiв саду, коли тi заприсяглись, що зранку неодмiнно зiрвуть плоди,

18. але не промовили застереження.[442]

19. Але вночi, коли вони спали, сад вразила кара твого Господа!

20. I зранку сад був схожий на темну нiч.

21. На свiтанку вони почали гукати одне одного:

22. «Ходiть на ваше поле, якщо ви прагнете зiбрати плоди!»

23. Ось вони рушили туди, нашiптуючи одне одному:

24. «Не впускайте туди сьогоднi жодного бiдняка!»

25. Вони йшли туди з намiром, впевненi в своїх силах.

26. Але коли вони побачили сад, то сказали: «Невже ми заблукали?

27. Та ж нi! Ми зазнали втрат!»

28. Найкмiтливiший серед них сказав: «Невже я не говорив вам, що треба було прославити Аллаха?»

29. А тi вiдповiли: «Преславний Господь наш! Ми були несправедливими!»

30. Вони звернулись одне до одного, дорiкаючи:

31. «Горе нам! Ми були порушниками!

32. Можливо, наш Господь дарує нам щось краще за це. Воiстину, Ми звертаємось до Господа свого!»

33. Ось такою є кара, а в наступному життi кара буде ще сильнiшою! Якби вони лише знали!

34. Воiстину, богобоязливих у їхнього Господа очiкують сади насолоди!

35. Невже Ми прирiвняємо покiрних до грiшникiв?[443]

36. Що з вами? Як ви судите?

37. Невже у вас є писання, звiдки ви вивчили,

38. що матимете собi все, що захочете?

39. Невже у вас є Нашi клятви — тривалiстю до Дня Воскресiння! — що ви матимете собi все, що вирiшите?

40. Запитай у них. хто зможе за це поручитись.

41. Невже в них є спільники? Тож нехай приведуть своїх спільників, якщо вони говорять правду!

42. У той День, коли стане видно ногу, їх закликатимуть до поклону, але вони не зможуть цього зробити.[444]

43. Їхні погляди впажуть додолу; їх вразить приниження! Але ж їх закликали до поклону ще тоді. коли вони були в безпеці!

44. Залиш Мене з тими, хто вважає ю розповідь брехнею. Ми поступово затягнемо їх у кару так, що вони цього й не відчують.

45. Я дарував їм відстрочку; воістину, хитрощі Мої непорушні!

46. Невже ти просиш у них винагороду, а вони обтяжені боргами?

47. Невже поряд з ними — потаємне, яке вони записують?

48. Терпи ж, поки не прийде рішення Господа твого. Не будь схожиим на людину в рибі, яка кликала [Господа], стримуючи печаль.[445]

49. Якби його не сягнула милість від Господа, то його викинуло б на пустельну землю, і він був би гідний докору!

50. Але Господь обрав його та зробив одним із праведників!

51. Невіруючі ледь не прагнуть збити тебе своїм поглядом, коли чують нагадування. І говорять: «Воістину, він — божевільний!»

52. Але це — лише нагадування для жителів світів!

[441] Як свiдчать тлумачi (ат-Табарi, аль-Багаввi), багатобожники закликали Пророка — мир йому i благословення Аллаха — поклонитись їхнiм божествам, а вони, зi свого боку, давали обiцянку поклонитись Аллаху.

[442] Аль-Багаввi коментує: тобто не сказали «якщо побажає Аллах» (iн ша ’Аллах).

[443] «Покiрних» — муслiмiн, «мусульман».

[444] «Стане видно ногу»: як свідчить ат-Табарі, цей вираз означає якусь жахливу подію; ібн Касір відзначає, що мова йде про жахи Дня Воскресіння.

[445] Мова йде про пророка Юнуса, мир йому.

СУРА 69. АЛЬ-ХАККА

(НЕВІДВОРОТНЕ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Невiдворотне![446]

2. Що таке невiдворотне?

3. А звiдки тобi знати, що таке невiдворотне?

4. Самудити та адити вважали лихо брехнею.[447]

5. Самудити були знищенi криком.

6. Адити були знищенi лютим морозним вiтром.

7. Вiн змусив його безперервно тривати сiм ночей та вiсiм днiв. Ти мiг би побачити людей, скинутих на землю — наче поваленi гнилi пальми.

8. Чи ти бачиш хоч якийсь слiд вiд них?

9. I Фiраун, i тi, якi жили ранiше за нього, i перекинутi селища — усi були грiшниками![448]

10. Вони не послухали посланця свого Господа, тож Вiн мiцно схопив їх!

11. Воiстину, коли вода вийшла з берегiв, Ми понесли вас у кораблi,

12. щоб це було нагадуванням для вас i щоб до цього прислухалося вухо того, хто спроможний запам’ятати!

13. Коли ж засурмлять у рiг, усього один раз,

14. коли земля й гори пiднiмуться, водночас розiрвавшись на шматки,

15. у той День трапиться Подiя.

16. I розколеться небо, яке буде в той День слабким!

17. На його краях будуть ангели. У той День вiсiм понесуть над собою трон Господа твого!

18. У той День ви станете перед Ним, i жодна з ваших таємниць не буде прихована.

19. Той, хто отримає свою книгу в правицю, скаже: «Ось! Читайте мою книгу!

20. Я знав, що отримаю свою вiдплату!»

21. Вiн матиме життя, яким буде задоволений,

22. у високому райському саду,

23. плоди якого схиляються низько.

24. Їжте й пийте на радiсть — за те, що ви робили в попереднi днi!

25. Той, хто отримає свою книгу в лiву руку, скаже: «Краще б менi не давали цiєї книги,

26. тодi я не знав би, що таке вiдплата.

27. Краще б це був кiнець!

28. Не допомогло менi багатство моє!

29. Втратив я свою владу!»

30. Схопiть його та закуйте в кайдани!

31. А потiм вкиньте його в пекло!

32. Посадiть його на ланцюг довжиною у сiмдесят лiктiв!

33. Вiн не вiрував у Великого Аллаха,

34. не закликав годувати бiдняка.

35. Сьогоднi в нього немає близького друга,

36. i, окрiм гною, немає їжi.

37. Його споживають лише грiшники!

38. Та ж нi! Клянусь тим, що ви бачите

39. i тим, чого не бачите,

40. що це — слова славного посланця,

41. а не слова поета. Мало ж ви вiруєте!

42. I не слова вiщуна. Мало ж ви замислюєтесь!

43. Зiслане вiд Господа свiтiв!

44. Якби вiн приписав нам якiсь слова,

45. Ми схопили би його за правицю,

46. а далi перерiзали б йому серцеву жилу,

47. i нiхто з вас не захистив би його.

48. Воiстину, це — нагадування для богобоязливих,

49. але Ми знаємо, що серед вас є тi, хто сприймає iстину як брехню.

50. Воiстину, це — горе для невiруючих!

51. Воiстину, це — достеменна iстина!

52. Тож прославляй iм’я твого Великого Господа!

[446] Згiдно з переважною бiльшiстю коментарiв, мова йде про День Воскресiння.

[447] Як свiдчать тлумачi, пiд «лихом» тут мається на увазi День Воскресiння — через пов’язанi з цим жахи.

[448] Перекинутi селища — Содом i Гомора.

СУРА 70. АЛЬ-МААРІДЖ

(СХОДИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Дехто запитав про кару, яка спiткає

2. невiруючих. Нiхто не зможе вiдвернути її

3. всупереч Аллаху, Володарю сходiв!

4. Ангели i Дух сходять ними протягом дня, який триває п’ятдесят тисяч рокiв.

5. Виявляй же гiдне терпiння!

6. Вони бачать її далекою,

7. а Ми бачимо її близькою![449]

8. У той День небо стане схожим на олiйний осад,

9. а гори — на вовну!

10. Близький друг не звернеться до близького друга,

11. хоча вони й бачитимуть одне одного. У той День грiшник захоче вiдкупитись вiд кари своїми синами,

12. своєю дружиною та своїм братом,

13. та родом, який давав йому притулок,

14. та всiма жителями землi — лише для того, щоб потiм врятуватись!

15. Нi! Це — полум’я,

16. яке здирає шкiру з голови.

17. Воно покличе тих, хто вiдвертався та йшов геть,

18. хто накопичував i ховав.

19. Воiстину, людина створена нетерплячою!

20. Коли торкнеться її зло, то вона впадає в неспокiй,

21. а коли торкнеться добро, то стає скупою,

22. окрiм молiльникiв,

23. якi постiйнi в своїх молитвах,

24. якi вiддають зi свого майна вiдому частку

25. нужденному та знедоленому,

26. якi вiрують у Судний День

27. i якi тремтять перед карою свого Господа! —

28. воiстину, не знайти безпеки вiд кари їхнього Господа! —

29. якi закривають свою наготу вiд усiх,

30. окрiм дружин i тих, ким оволодiли їхнi правицi; їм не докорятимуть за це!

31. а хто прагне бiльшого, тi — порушники!

32. Якi зберiгають довiрене їм та угоди,

33. якi тримаються своїх свiдчень

34. i якi уважнi до своїх молитов.

35. Саме на них чекає пошана в райських садах!

36. А що буде iз тими, якi не увiрували та бiжать поперед тобою

37. натовпами — справа та злiва?

38. Невже кожен iз цих людей прагне, щоб його ввели до саду насолоди?

39. Нi! Ми створили їх iз того, про що ви знаєте.

40. Нi! Клянуся Господом сходу й заходу, що Ми спроможнi

41. замiнити їх на кращих, i нiхто Нас не перевершить!

42. Залиш їх наодинцi, нехай переймаються своїми розмовами та забавами — доти, доки вони не зустрiнуть той свiй День, який їм обiцяно!

43. День, коли вони швидко вийдуть iз могил, наче поспiшаючи до своїх жертовникiв.

44. Їхнi погляди будуть опущенi; їх спiткає приниження! Таким буде День, який їм обiцяно!

[449] Мова йде про кару.

СУРА 71. НУХ

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Воiстину, вiдiслали Ми Нуха до народу його: «Застерiгай народ свiй, поки не вразить його кара болiсна!»

2. Вiн сказав: «О народе мiй! Воiстину, я справдi той, хто застерiгає вас!

3. Поклоняйтеся Аллаху, бiйтеся Його, i корiться менi,

4. щоб простив Вiн вам грiхи вашi, i вiдстрочив вам на певний час. Воiстину, коли обiцяний Аллахом час настане, то не буде вже вiдстрочки. Якби ж ви тiльки знали!»

5. Сказав Нух: «Господи! Воiстину, закликав я народ свiй вночi та вдень!

6. Але заклик мiй призвiв лише до втечi їхньої.

7. I, воiстину, кожен раз, коли я закликав їх заради того, щоб Ти простив їх, вони вкладали в свої вуха пальцi та закривались одягом, наполегливо трималися свого та вели себе зверхньо!

8. Потiм я закликав їх вiдкрито,

9. знову закликав їх привселюдно, i спiлкувався з ними таємно,

10. кажучи: «Благайте прощення у Господа вашого, воiстину, Вiн — Прощаючий!

11. Зiшле Вiн з неба вам рясний дощ,

12. допоможе вам багатством i синами; i надiлить вас садами, i надiлить вас рiками!

13. То чому ж не пошановуєте ви величi Аллаха,

14. коли створював Вiн вас поступово?

15. Чи не бачите ви, як створив Аллах сiм небес — одне над одним?

16. I зробив Вiн мiсяць свiтлом, а сонце — свiтилом.

17. I Аллах зростив вас iз землi, наче рослини,

18. а потiм поверне вас туди й виведе вас звiдти.

19. I Аллах зробив для вас землю килимом,

20. щоб ходили ви по нiй шляхами широкими».

21. Сказав Нух: «Господи мiй! Не послухалися вони мене, та й пiшли за тим, чиє багатство йдiти не збiльшать йому нiчого, окрiм втрат!

22. I замислили вони пiдступну змову.

23. I сказали вони: не полишайте богiв своїх — не полишайте нi Вадца, нi Сува, нi Ягуса, нi Яука, нi Насра!

24. Вони збили зi шляху iстини багатьох. Тож не примножуй нечестивим нiчого, окрiм омани!»

25. За свої грiхи потонули вони i були вкинутi у вогонь, i не знайшли вони собi помiчникiв замiсть Аллаха!

26. I сказав Нух: «Господи мiй! Не залиш на землi жодного з невiруючих!

27. Воiстину, якщо Ти залишиш їх, то зiб’ють вони зi шляху iстини рабiв Твоїх, i лише примножать кiлькiсть невiруючих нечестивцiв!

28. Господи Мiй! Прости мене i батькiв моїх, а також тих, хто входив до мого будинку вiруючим; i вiруючих чоловiкiв, i жiнок! Не збiльшуй нечестивцям нiчого, окрiм як загибелi!»

СУРА 72. АЛЬ-ДЖІН

(ДЖИНИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Скажи: «Менi вiдкрито, що декiлька джинiв почули це та сказали: воiстину, ми слухали дивовижний Коран,

2. який вказує на дорогу пряму; ми увiрували в нього та не будемо додавати нашому Господу нiкого в поклонiннi!

3. Наш Господь вищий вiд усього; Вiн не брав собi нi дружини, нi дитини!

4. Нерозумний серед нас говорив про Аллаха надмiрне,

5. а ми думали, що нi люди, нi джини не будуть зводити наговiр на Аллаха!

6. Чоловiки серед людей шукали опiки в джинiвчоловiкiв, але тi лише збiльшували їхнiй грiх.[450]

7. Вони думали так само, як i ви, що Аллах нiкого не воскресить!

8. Ми досягнули неба, але побачили, що воно заповнене суворими вартовими та палаючими свiтилами.

9. Ранiше ми сидiли в засiдках, щоб пiдслуховувати. Але хто пiдслухає тепер, той знайде, що на нього чекає палаюче свiтило!

10. Ми не знаємо, прагнуть зла для тих, хто на землi, чи їхнiй Господь побажав для них прямого шляху!

11. Є серед нас праведники, а є також iншi. Ми йдемо рiзними шляхами.

12. Ми знаємо, що не зможемо врятуватись вiд Аллаха на землi, i що не зможемо утекти вiд Нього!

13. Коли ми почули про шлях прямий, то увiрували в нього. А хто вiрує в свого Господа, той не боїться нi втрат, нi утискiв!

14. Є серед нас як покiрнi Аллаху, так i тi, якi вiдхилились. А хто навернувся до iсламу, той рушив прямою дорогою![451]

15. Тi, якi вiдхилились, будуть паливом для геєни!»

16. Якби вони невiдступно трималися шляху, то Ми дарували б їм досхочу води,

17. щоб цим випробувати їх! А того, хто вiдвертається вiд нагадування Господа свого, Вiн провадить до важкого покарання!

18. Мiсця поклонiння належать Аллаху, тож не кличте поряд з Аллахом нiкого!

19. Коли раб Аллаха пiднявся та закликав Його, вони зiбралися навколо нього.

20. Скажи: «Я закликаю Аллаха та не додаю Йому нiкого в поклонiннi!»

21. Скажи: «Я не маю влади нi заподiяти вам шкоду, нi скерувати вас на прямий шлях!»

22. Скажи: «Нiхто не захистить мене вiд Аллаха, i я не знайду притулок нi в кого iншого!

23. Я лише принiс те, що передає Аллах, а також Його послання . А хто не послухає Аллаха та Його Посланця, тих чекає вогонь геєни, де вони будуть вiчно!»

24. А коли вони побачать те, що їм обiцяно, то дiзнаються, чиї помiчники слабшi та меншi за кiлькiстю!

25. Скажи: «Я не знаю, чи близьке те, що вам обiцяно, чи Господь вiдстрочив його!»

26. Вiн знає потаємне та не вiдкриває його нiкому,

27. крiм тих посланцiв, якими Вiн задоволений та до яких приставляє вартових — попереду та позаду,

28. щоб дiзнатись, чи донесли вони послання Господа свого. Вiн осягає все, що трапляється з ними; Вiн порахував кожну рiч!

[450] «Збiльшували їхнiй грiх»: можливий варiант перекладу — «збiльшували їхнiй страх» (див. перекази в тлумаченнi ат-Табарi).

[451] «Покiрнi Аллаху» (муслiмун): «мусульмани».

СУРА 73. АЛЬ-МУЗЗАМІЛЬ

(ЗАГОРНУТИЙ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О загорнутий!

2. Звершуй молитву цiлу нiч, окрiм якогось часу –

3. половину ночi, трохи менше за це,

4. або й бiльше. Читай Коран розмiрено!

5. Ми неодмiнно дамо тобi вагоме слово.

6. Воiстину, молитва вночi набагато сильнiша та набагато яснiша.

7. Воiстину, вдень ти довго зайнятий iншим.

8. Згадуй же iм’я Господа твого та цiлком вiддай себе Йому.

9. Господь сходу й заходу; немає бога, крiм Нього! Вiзьми ж Його своїм Опiкуном!

10. Виявляй терпiння до їхнiх слiв та гiдно уникай їх.

11. Залиш Мене з тими, якi вважають iстину брехнею i насолоджуються благами; даруй їм невелику вiдстрочку!

12. Воiстину, в Нас є кайдани та пекло,

13. їжа, яка стає в горлi, а також болiсна кара!

14. У той День земля та гори здригнуться, а самi гори стануть наче пагорби iз сипучого пiску.

15. Ми вiдiслали до вас посланця як свiдка проти вас — так само, як Ми вiдсилали посланця до Фiрауна.

16. Але Фiраун не послухав посланця, тож Ми мiцно схопили його!

17. Як же ви врятуєтесь — якщо не увiруєте — в той День, коли стануть сивими малi дiти?

18. Тодi розкриється небо й буде виконано обiцянку!

19. Воiстину, це — нагадування! I хто побажає, той стане на шлях до Господа свого!

20. Воiстину, твiй Господь знає, що й ти, й тi, хто з тобою, звершуєте молитву протягом двох третин ночi, половини чи третини. Аллах визначає нiч i день! Вiн знає, що ви не зможете порахувати цього, тож приймає каяття ваше! Читайте з Корану те, що легше. Вiн знає, що дехто серед вас хворiє, дехто подорожує землею, шукаючи ласки Аллаха, а дехто веде боротьбу на Його шляху! Читайте з нього те, що легше. Звершуйте молитву, давайте закят i давайте Аллаху добру позику ! Яке б добро ви не приготували для себе, знайдете його в Аллаха як крашу та бiльшу винагороду! Просiть же прощення у Аллаха; воiстину, Аллах — Прощаючий, Милосердний!

СУРА 74. АЛЬ-МУДАССІР

(ЗАКУТАНИЙ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. О закутаний!

2. Вставай та застерiгай!

3. Звеличуй Господа свого,

4. очисти свiй одяг,

5. уникай мерзоти[452]

6. та не виявляй милостi, маючи сподiвання отримати ще бiльше!

7. Заради Господа свого будь терпеливим!

8. Коли засурмлять у рiг –

9. той важкий День

10. не буде легким для невiруючих!

11. Залиш Мене з тим, кого Я створив одинаком,

12. кому дарував велике багатство

13. та синiв, якi знаходяться поряд iз ним,

14. для кого розкрив усе!

15. Але вiн бажає, щоб Я дав йому ще бiльше!

16. Нi! Вiн заперечує Нашi знамення,

17. тож Я ускладню його шлях!

18. Вiн усе обдумав та розрахував.

19. Нехай вiн згине — як вiн усе розрахував!

20. Нехай вiн згине ще раз — як вiн усе розрахував!

21. Потiм вiн замислився,

22. далi нахмурився та насупився,

23. а потiм вiдвернувся та загордився!

24. I сказав: «Це — лише переказане чаклунство!

25. Це лише слово людини!»

26. Ми вкинемо його в пекельне полум’я.

27. А звiдки тобi знати, що таке пекельне полум’я?

28. Воно не обминає та не залишає,

29. спалюючи шкiру.

30. Над ним — дев’ятнадцять.

31. Вартовими пекла Ми зробили лише ангелiв, а їхню кiлькiсть перетворили на випробування для тих, якi не увiрували — щоб тi, кому дано Писання, були впевненими; щоб додати вiри тим, якi увiрували, i щоб не сумнiвались тi, яким дано Писання та вiруючi; i щоб запитали тi, в чиїх серцях хвороба та невiруючi: «Що Аллах прагнув донести цiєю притчею?» Ось так Аллах збиває зi шляху, кого побажає та веде, кого побажає, шляхом прямим! Вiйсько Господа твого вiдоме лише Йому! А це — лише нагадування для людей!

32. Нi! Клянуся мiсяцем!

33. Клянуся нiччю, коли вона вiдступає!

34. Клянуся зорею, коли вона займається!

35. Воiстину, це — одна iз найвеличнiших справ,

36. яка застерiгає людство,

37. тих серед вас, хто бажає йти вперед чи вiдступати назад.

38. Кожна душа є заручницею того, що вона собi здобула,

39. окрiм людей, якi праворуч,

40. якi в райських садах розпитують одне одного

41. про грiшникiв:

42. «Що привело вас у пекельне полум’я?»

43. Тi скажуть: «Ми не були серед молiльникiв,

44. не годували бiдняка

45. та разом з iншими вдавалися до пустослiв’я.

46. Ми вважали Судний День брехнею,

47. доки не прийшла до нас впевненiсть».

48. Їм не допоможе заступництво заступникiв.

49. Чому ж вони вiдвертаються вiд нагадування,

50. наче переляканi вiслюки,

51. якi втiкають вiд лева.

52. Але кожен iз них прагне отримати розгорнутi сувої.

53. Нi! Вони не мають страху перед наступним життям!

54. Нi! Воiстину, це — нагадування!

55. I хто захоче, той згадає його.

56. Але вони не згадають його, якщо цього не побажає Аллах. Гiдний Вiн богобоязливостi та гiдний дарувати прощення!

[452] Як свiдчить iбн Касiр, посилаючись на багатьох тлумачiв, маються на увазi iдоли.

СУРА 75. АЛЬ-КИЙАМА

(ВОСКРЕСІННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Нi! Клянуся Днем Воскресiння!

2. Нi! Клянуся душею, яка дорiкає.

3. Невже людина думає, що Ми не зберемо її кiсток?

4. Та ж нi! Ми зможемо вирiвняти навiть пальцi її!

5. Та ж нi! Людина бажає грiшити й надалi!

6. Запитує, коли настане День Воскресiння.

7. Коли закотяться очi,

8. мiсяць накриє темрява,

9. а сонце й мiсяць поєднаються.

10. У той День людина скаже: «Куди втiкати?»

11. Та ж нi, немає схованки!

12. У той День притулок буде бiля твого Господа.

13. У той День людину сповiстять про те, що вона собi приготувала та що лишила по собi.

14. Але людина сама буде свiдком проти себе,

15. хоча б i намагалася виправдатись.

16. Не повторюй його, намагаючись швидше запам’ятати.

17. Нам належить зiбрати його та прочитати.

18. Коли Ми прочитаємо його, то читай його й ти.

19. А далi Нам належить пояснити його.[453]

20. Та ж нi! Ви любите скороминучiсть,

21. i нехтуєте життям наступним.

22. Деякi обличчя у той День будуть сяючими,

23. дивлячись на Господа свого.

24. А iншi обличчя у той День будуть засмученими,

25. думаючи, що iз ними трапиться лихо.

26. Та ж нi! Коли пiдступить смерть,

27. то скажуть: «Чи знайдеться лiкар?»

28. Людина зрозумiє, що прийшла розлука.

29. Нога зiйдеться з ногою.[454]

30. У той День людину приженуть до Господа твого.

31. Вона не вiрила й не молилась,

32. сприйняла iстину як брехню та вiдвернулась,

33. а далi погордо вирушила до своєї родини.

34. Горе тобi, горе!

35. I ще раз: горе тобi, горе!

36. Невже людина думає, що вона залишена без нагляду?

37. Невже вона не була краплею сiм’я, що ллється?

38. А потiм — кров’яним згустком; Ми створили її та розмiрили,

39. зробивши з неї пару: чоловiка та жiнку.

40. То невже Вiн не спроможний оживити померлих?

[453] У аятах 16-19 мова йде про зiслання та запам’ятовування Корану. Ат-Табарi, посилаючись на iбн Аббаса, коментує: «Коли Пророку — мир йому i благословення Аллаха! — давали в одкровеннi Коран, вiн намагався якомога швидше його запам’ятати».

[454] Цей вираз означає якесь лихо, катастрофу; тлумачi пояснюють його через слово шидда — «важкi часи», «труднощi».

СУРА 76. АЛЬ-ІНСАН

(ЛЮДИНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Чи не минув для людини той час, коли вона була рiччю, не гiдною згадки?

2. Воiстину, Ми створили людину зi змiшаної краплi сiм’я, випробовуючи її, а потiм дарували їй слух i зiр.

3. Воiстину, Ми повели її шляхом, буде вона вдячною чи невдячною.

4. Ми приготували для невiруючих ланцюги, кайдани та полум’я.

5. Воiстину, праведники питимуть iз чашi напiй, змiшаний iз камфорою.

6. Раби Аллаха будуть пити iз джерела, скеровуючи його потiк туди, куди побажають.

7. Вони виконують обiтницi та бояться Дня, зло якого охопить усе.

8. Вони дають їжу нужденному, сиротi та полоненому, хоча й самi хочуть її.

9. «Ми годуємо вас заради лику Аллаха; ми не прагнемо вашої вiдплати чи вдячностi!

10. Ми боїмося Дня, який прийде вiд нашого Господа та буде похмурим i суворим!»

11. Аллах захистить їх вiд зла того Дня й допоможе зустрiти сяйво та радiсть,

12. винагородить їх райським садом i шовком — за те, що вони були терпеливими!

13. Лежачи на ложах, вони не побачать там нi сонця, нi морозу.

14. Їхнi тiнi стануть близькими, а плоди будуть покiрними.

15. Обходити їх будуть iз посудом зi срiбла та кубками з кришталю,

16. зi срiблом i кришталем належних розмiрiв.

17. Напувати їх будуть iз чаші напоєм, змiшаним з iмбирем.

18. Iз джерела, названого Сальсабiлем.

19. Їх будуть обходити вiчно молодi юнаки; поглянувши на них, ти приймеш їх за розсипанi перлини.

20. Поглянувши, ти побачиш там благо та велику владу!

21. На них буде зелений одяг iз атласу й парчi; прикрашенi вони будуть браслетами зi срiбла, а Господь напуватиме їх чистим напоєм!

22. Такою буде вiдплата для вас; вiддяченi вашi зусилля!

23. Воiстину, Ми зiслали тобi Коран частинами.

24. Терпи ж, доки не прийде рiшення Господа твого; не корися ж грiшникам i невiруючим серед них!

25. Згадуй iм’я свого Господа вранці i ввечері,

26. а також уночi. Вклоняйся Йому та прославляй Його протягом довгої ночi.

27. Воiстину, цi люди люблять скороминучiсть та нехтують важким Днем.[455]

28. Ми створили їх та зміцнили їхнi кiстки. Але якщо Ми побажаємо, то замiнимо їх iншими людьми.

29. Воiстину, це — нагадування! I хто побажає, той стане на шлях до Господа свого!

30. Але ви не побажаєте цього, якщо не побажає Аллах. Воiстину, Аллах — Всезнаючий, Мудрий,

31. вводить у Свою милiсть, кого побажає; а для несправедливих Ми приготували болiсну кару!

[455] «Важким Днем»: як вiдзначає аль-Багаввi, мова йде про День Воскресiння.

СУРА 77. АЛЬ-МУРСАЛЯТ

(ВІДІСЛАНІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся добрими вiсниками,

2. якi сильно вiють,

3. якi стрiмко поширюються,

4. якi впевнено розрiзнюють,

5. якi приносять нагадування –

6. задля виправдання або застереження![456]

7. Обiцяне вам неодмiнно збудеться!

8. Коли зорi згаснуть,

9. коли небо трiсне,

10. коли гори розвiються,

11. коли посланцям буде встановлено строк –

12. на який же день це призначено?

13. На День Розрiзнення!

14. А звiдки тобi знати, що таке День Розрiзнення?

15. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

16. Невже Ми не знищили давнi народи?

17. Потiм за ними пiдуть ще й iншi.

18. Ось так Ми вчиняємо з грiшниками.

19. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

20. Невже Ми не створили вас iз мiзерної рiдини,

21. вмiстивши її у надiйне мiсце,

22. до визначеного строку?

23. Ми визначили мiру; як же прекрасно Ми визначаємо мiру!

24. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

25. Хiба Ми не зробили землю вмiстилищем

26. живих i мертвих,

27. хiба не встановили там непорушнi й високi гори, хiба не дарували вам для пиття прiсну воду?

28. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

29. Йдiть же до того, що ви вважали за брехню!

30. Йдiть же в тiнь iз трьома гiлками,

31. яка не дарує затiнку та не закриває вiд полум’я,

32. сипле iскри, наче фортеця,

33. схожа на жовтих верблюдiв.[457]

34. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

35. У той День вони не будуть розмовляти,

36. i не дозволять їм шукати виправдань.

37. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

38. Ось вiн — День Розрiзнення! Ми зiбрали й вас, i тих, хто жив ще ранiше.

39. Якщо маєте якусь хитрiсть, то спробуйте хитрувати проти Мене!

40. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

41. Воiстину, богобоязливi перебуватимуть серед затiнку, джерел

42. i плодiв — тих, якi побажають!

43. Їжте й пийте здоровими — за те, що чинили ви!

44. Ось так Ми винагороджуємо праведникiв.

45. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

46. Їжте й насолоджуйтесь, але ж недовго, бо ви — грiшники!

47. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду!

48. Коли говорять їм: «Вклонiться», вони не вклоняються.

49. Лихом буде цей День для тих, хто заперечує правду.

50. У яку ж розповiдь пiсля цiєї вони не увiрують?

[456] Як вiдзначають тлумачi, мова йде про вiтри або ангелiв.

[457] Коментатори вiдзначають, що в 30-33 аятах iдеться про образ пекельного полум’я. Як стверджує ат-Табарi, посилаючись на деякi перекази, геєну «фортецею» названо через стiни, над якими здiймається вогонь; порiвняння iз жовтими верблюдами пов’язано з тим, що в мовi давнiх арабiв верблюди iнколи метафорично називались «фортецями». Проте деякi екзегети читають каср («фортеця») як касар, що може означати зрубаний стовбур пальми.

СУРА 78. АН-НАБА

(ЗВІСТКА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Про що це розпитують вони одне одного?

2. Про звiстку велику,

3. щодо якої рiзняться думки їхнi.

4. Та ж нi, дiзнаються вони!

5. I ще раз: нi! Дiзнаються вони!

6. Хiба не зробили Ми землю — ложем,

7. а гори — пiдпорами?

8. I створили Ми вас парами,

9. i зробили Ми сон ваш вiдпочинком,

10. i зробили Ми нiч покривалом,

11. i зробили Ми день часом для здобуття їжi.

12. I збудували Ми над вами сiм твердинь.

13. I встановили Ми сяюче свiтило.

14. I зiслали з хмар воду дощову,

15. щоб проростити нею зерна й рослини.

16. I сади густi.

17. Воiстину, День Розрiзнення вже призначений!

18. У той День засурмлять у сурму, i прийдете ви натовпами!

19. I розкриється небо, i стане ворiтьми.

20. I зрушаться гори, i стануть маревом.

21. Воiстину, геєна — пастка!

22. Житло для неправедних.

23. Будуть вони там довгими роками,

24. не смакуючи нi прохолоди, нi питва,

25. окрiм окропу та гною.

26. Достойна це вiдплата їм!

27. Вони ж не очiкували такого розрахунку

28. та заперечували Нашi знамення.

29. Але ж навiть кожну рiч Ми пiдрахували й записали!

30. Скуштуйте ж! Не додамо Ми вам нiчого, крiм кари!

31. Воiстину, богобоязливих чекає успiх,

32. сади та виноградники,

33. повногрудi ровесницi

34. та повнi чашi.

35. Не почують вони там нi пустослiв’я, нi брехнi.

36. Це — нагорода вiд Господа твого, дар вiдплачений!

37. Господа небес i землi, й того, що мiж ними, Милостивого; вони не зможуть промовити слова до Нього!

38. У День, коли стануть Дух i ангели рядами, не розмовлятиме нiхто, крiм як з дозволу Милостивого, i скаже вiн лише правду.

39. Це — День iстини i, хто побажає, знайде шлях до Господа свого.

40. Ми застерiгали вас вiд кари близької. У той День побачить людина вчинки рук своїх, i скаже невiруючий: «О, краще я був би порохом земним!»

79. СУРА АН-НАЗІАТ

(ВИСМИКУЮЧІ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся тими, що висмикують силомiць!

2. Клянуся тими, що дістають нiжно,

3. клянуся тими, що пливуть плинно,

4. клянуся тими, що випереджають стрiмко,

5. i тими, що виконують накази![458]

6. У День той здригнеться те, що здригається,

7. послiдує за ним ще одне,

8. серця у День той затремтять,

9. погляди впадуть додолу.

10. Говорять вони: «Невже ми станемо такими, як були,

11. пiсля того, як будемо кiстками тлiнними?»

12. Сказали вони: «Якщо це так, то це — повернення зi збитком!»

13. Та ось лише один глас –

14. i вони опиняться на поверхнi землi.

15. Чи дiйшла до тебе розповiдь про Мусу?

16. Коли Господь закликав його в священнiй долинi Тува:

17. «Йди до Фiрауна, бо, воiстину, порушив вiн!

18. I скажи: чи не слiд тобi очиститись?

19. Я вкажу тобi шлях до Господа твого, тож станеш ти богобоязливим!»

20. [Муса] показав йому велике знамення.

21. Але той вiдкинув його та не послухався.

22. А потiм вiдвернувся, поспiшаючи.

23. I зiбравши натовп, закликав до нього,

24. кажучи: «Я — господь ваш всевишнiй!»

25. Тож покарав його Аллах в життi наступному та нинiшньому!

26. Воiстину, в цьому — приклад для богобоязливих.

27. Вас важче створити — чи небо? Збудував Вiн його,

28. пiдняв схили та зрiвняв його,

29. зробив темним його вночi, й вивiв свiтанок!

30. I землю пiсля цього простер Вiн,

31. вивiв з неї воду й пасовиська.

32. I гори ствердив Вiн –

33. на користь вам i худобi вашiй!

34. Тож коли прийде лихо велике,

35. в День той згадає людина, в чому поспiшала вона.

36. I покажуть пекло тим, хто бачить,

37. а тому, хто порушував,

38. i вiддавав перевагу життю нинiшньому,

39. тому, воiстину, пекло буде притулком!

40. А тому, хто боявся постати перед Господом своїм i утримував себе вiд пристрастей,

41. тому, воiстину, рай буде притулком!

42. Запитують тебе про Час той: «Коли настане вiн?»

43. Та навiщо тобi згадувати про це?

44. Лише Господь твiй знає про Час!

45. Воiстину, ти — лише застерiгай тих, хто боїться його!

46. У День, коли побачать вони Час той, буде їм здаватися, що пробули вони лише вечiр чи ранок.

[458] Як свiдчать тлумачi, мова йде про ангелiв, якi вiддiляють душi вiд тiл.

СУРА 80. АБАСА

(ВІННАСУПИВСЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Насупився та вiдвернувся вiн,

2. бо пiдiйшов до нього слiпий.

3. А звiдки тобi знати, можливо, очистився б вiн?

4. Чи запам’ятав би наставництво, i воно було б корисне йому!

5. А тому, хто багатий,

6. ти йому придiляєш увагу.

7. Хоча не тобi вiдповiдати за те, що не очиститься вiн.

8. А хто приходить до тебе, поспiшаючи,

9. та ще й з острахом,

10. то ти нехтуєш ним!

11. Та ж нi! Воiстину, це — нагадування!

12. I хто бажає, той згадає його.

13. У сувоях шанованих,

14. пiднесених i пречистих,

15. у руках писарiв,

16. шляхетних i праведних!

17. Хай згине людина! Як же невдячна вона!

18. З чого створив Вiн її?

19. З краплi сiм’я створив Вiн її та розмiрив.

20. Потiм полегшив Вiн шлях її,

21. згодом зробив її мертвою i поховав її,

22. потiм, коли побажає, воскресить її!

23. Та ж нi! Не виконує вона того, що наказав Вiн їй!

24. Хай погляне людина на їжу свою!

25. Проливаємо Ми дощi зливами,

26. потiм розколюємо Ми землю трiщинами,

27. i пророщуємо на нiй зерно,

28. виноград i трави,

29. i оливи, i пальми,

30. i сади густi,

31. i плоди, i пасовиська –

32. на користь вам i худобi вашiй!

33. I коли пролунає глас,

34. у День той чоловiк покине свого брата,

35. i матiр, i батька,

36. i дружину свою, i дiтей своїх,

37. у кожної людини в той День своя справа, яка цiлком захопить її.

38. Обличчя одних у той День будуть сяяти,

39. смiючись та радiючи,

40. а на обличчi iнших у День той буде пил,

41. який вкриє їх чорнотою.

42. Оце вони, невiруючi нечестивцi!

СУРА 81. АТ-ТАКВІР

(ЗГОРТАННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли сонце згорнеться,

2. коли зiрки посиплються,

3. i коли гори зрушаться,

4. i коли верблюдицi на десятому мiсяцi вагiтностi залишаться без нагляду,

5. i коли дикi звiрi зберуться,

6. i коли моря запалають,

7. i коли душi з’єднаються,

8. коли поховану живцем запитають,

9. за який грiх її вбили![459]

10. I коли сувої розгорнуться,

11. i коли небо буде зiрване,

12. i коли пекло запалає,

13. i коли рай наблизиться –

14. дiзнається душа, що приготувала собi вона!

15. Та ж нi! Клянуся свiтилами вiдступаючими,

16. що швидко плинуть i зникають!

17. I нiччю, що розсiюється,

18. i свiтанком, коли займається вiн.

19. Воiстину, це — слова посланця шляхетного!

20. Володаря сили бiля Володаря трону, могутнього,

21. якому коряться, вiрному![460]

22. I що ваш товариш не божевiльний,

23. iстинно, бачив вiн його на небосхилi ясному!

24. I що вiн не скупиться на розповiдi про потаємне,

25. i що це — не слова проклятого шайтана.

26. Та куди ж ви йдете?

27. Воiстину, це лише нагадування свiтам,

28. тим з-посеред вас, хто бажає йти прямим шляхом.

29. Але не побажаєте ви цього, якщо не побажає Аллах, Господь свiтiв!

[459] Мається на увазi звичка доiсламських часiв, коли новонароджених дiвчат закопували живцем у землю. Коран однозначно заборонив таку практику й засудив як великий грiх.

[460] У цих аятах мова йде про ангела Джiбрiла, мир йому.

СУРА 82. АЛЬ-ІНФІТАР

(РОЗКОЛЮВАННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли небо розколеться,

2. i коли зорi посиплються,

3. i коли моря зiллються,

4. i коли могили перекинуться –

5. дiзнається душа, що вона зробила й чого не зробила.

6. О людино! Що ж спокусило тебе вiдносно Господа твого Щедрого,

7. Який створив тебе й розмiрив образ твiй, i впорядкував тебе

8. в такому виглядi, в якому побажав Господь твiй?

9. Але ж нi! Ви все ж заперечуєте Суд!

10. Та, воiстину, над вами є наглядачi –

11. благороднi писарi,

12. якi знають те, що ви робите!

13. Воiстину, праведники опиняться у блаженствi!

14. А грiшники, воiстину, опиняться у пеклi!

15. Увiйдуть вони туди в Судний День!

16. I не зможуть вони уникнути цього!

17. Звiдки тобi знати про те, що таке Судний День?

18. I ще раз: звiдки тобi знати про те, що таке Судний День?

19. Це — День, коли жодна душа не зможе допомогти iншiй, а рiшення в той День буде належати Аллаху!

СУРА 83. МУТАФФІФІН

(МІРЯЮЧІ НЕПРАРАВДИВО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Лихо тим, що мiряють неправдиво!

2. Беручи сповна, коли вiдмiрюють люди їм!

3. А коли самi мiряють або зважують, то завдають збиткiв iншим!

4. Хiба не думають вони, що воскреснуть?

5. У День великий,

6. День, коли постануть люди перед Господом свiтiв!

7. Але ж нi! Воiстину, книга нечестивцiв знаходиться в сiджинi!

8. А звiдки тобi знати, що таке сiджин?

9. Це — книга написана.

10. Горе в той День тим, якi не визнають –

11. якi не визнають Судного Дня!

12. Не визнає його лише всiлякий злочинець, грiшник!

13. Коли читають йому Нашi знамення, говорить вiн: «Казки давнiх!»

14. Але ж нi! Вкритi їхнi серця тим, що вони чинять!

15. У той День будуть вони вiддаленими вiд Господа свого!

16. I потiм неодмiнно ввiйдуть до пекла.

17. А пiсля того скажуть їм: «Ось те, що ви заперечували»!

18. Та ж нi! Воiстину, книга праведникiв знаходиться в iллiюнi!

19. А звiдки тобi знати, що таке iллiюн?

20. Це — книга написана.

21. Свiдчать про неї наближенi!

22. Воiстину, праведники будуть щасливими,

23. лежачи на ложах, споглядаючи.

24. На обличчях їхнiх побачиш ти свiтло блаженства.

25. Напувати їх будуть витриманим вином,

26. до якого доданий мускус. Нехай же змагаються заради цього!

27. Змiшане вино з таснiмом,

28. звiдки п’ють наближенi!

29. Воiстину, тi, якi чинять грiх, насмiхалися над тими, якi увiрували.

30. I коли проходили повз них, то пiдморгували одне одному.

31. Коли ж поверталися вони до своїх сiмей, то глузували з вiруючих,

32. а побачивши їх, говорили вони: «Воiстину, цi — заблукали»!

33. Але ж не були вони вiдiсланi до них наглядачами!

34. У День той будуть смiятися вiруючi з невiруючих,

35. лежачи на ложах, споглядаючи!

36. Хiба не вiдплатять невiруючим за те, що робили вони?

СУРА 84. АЛЬ-ІНШИКАК

(РОЗРИВАННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли небо розiрветься,

2. i слухатиметься Господа свого як слiд

3. i коли земля розтягнеться,

4. i виверне з себе те, що в нiй є, та й спорожнiє,

5. i слухатиметься Господа свого, як слiд!

6. О людино! Воiстину, ти наполегливо прагнеш до Господа свого, тож зустрiнеш Його!

7. I той, кому дана буде книга його в праву руку,

8. отримає розрахунок легкий.

9. Повернеться вiн до родини своєї, радiючи!

10. А той же, кому дана буде книга його зза спини,

11. буде накликати собi погибель,

12. i ввiйде у вогняне полум’я.

13. Вiн радiв, будучи з родиною своєю,

14. i, воiстину, вважав, що не повернеться.

15. Але ж, воiстину, Господь його спостерiгав за ним!

16. Нi! Клянуся вечiрньою зорею,

17. i нiччю, i тим, що обiймає вона,

18. i мiсяцем, коли повний вiн,

19. що ви будете переходити з одного становища в iнше!

20. То чому ж вони не увiрують?

21. I, коли читають їм Коран, не вклоняються низько?

22. Та ж нi! Тi, якi не вiрують, вважають його брехнею!

23. Та Аллах краще знає те, що приховують вони!

24. Тож порадуй їх карою болiсною!

25. Окрiм тих, якi увiрували та чинили добрi справи, їм — нагорода невичерпна!

СУРА 85. АЛЬ-БУРУДЖ

(СУЗІР’Я)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся небом, володарем сузiр’їв,

2. клянуся Днем обiцяним,

3. клянуся свiдком i засвiдченим!

4. Нехай згинуть зiбранi бiля рову,

5. вогняного, розпеченого паливом,

6. коли всiлися вони бiля нього,

7. будучи свiдками того, як вони чинять з вiруючими.

8. I вони мстилися їм лише за те, що тi увiрували в Аллаха, Великого, Хвалимого!

9. Якому належить влада над небесами й землею, й Аллах — усьому сущому Свiдок!

10. Воiстину, тим, якi сiяли смуту проти вiруючих, чоловiкiв i жiнок, а потiм не покаялись, їм — кара геєною, їм — кара вогняна.

11. Воiстину, тим, якi увiрували та чинили добрi справи, їм — сади, де течуть рiки. Це — успiх великий!

12. Воiстину, кара Господа твого сувора!

13. Воiстину, Вiн починає та повторює.

14. I Вiн — Прощаючий, Люблячий,

15. Володар трону, Преславний!

16. Чинить Вiн так, як волiє того.

17. Чи дiйшла до тебе розповiдь про вiйська

18. Фiрауна та самудитiв?

19. Хоча невiруючi й заперечують Це,

20. та Аллах охоплює їх звiдусiль!

21. А це — преславний Коран,

22. який мiститься у Скрижалi Захищенiй.

СУРА 86. АТ-ТАРІК

(ПОДОРОЖНIЙ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся небом і подорожнiм!

2. Звiдки тобi знати, хто такий подорожнiй?

3. Це — зiрка сяюча.

4. I немає душi, поряд з якою не було би сторожа!

5. Хай погляне людина, з чого вона створена!

6. Створена з рiдини, що ллється,

7. яка виходить з-помiж хребта й грудей.

8. Воiстину, Вiн здатний повернути її!

9. У той День будуть випробуванi таємницi,

10. тож не буде в людини нi сили, нi помiчника!

11. Клянуся небом, яке поновлює дощi,

12. клянуся землею, яка розколюється,

13. що це — слово розрiзняюче!

14. Воно не є розвагою!

15. Вони замислюють хитрощi,

16. та Я теж замислюю хитрощi,

17. тож дай невiруючим вiдстрочку недовгу!

СУРА 87. АЛЬ-АЛЯ

(ВСЕВИШНІЙ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Прославляй iм’я Господа твого Всевишнього,

2. Який створив та розмiрив,

3. Який передвизначив, вказав шлях,

4. Який зростив пасовиська,

5. зробивши їх потiм сухими та почорнiлими.

6. Ми дамо тобi прочитати Коран i ти не забудеш нiчого,

7. окрiм того, чого волiє Аллах. Вiн знає вiдкрите й таємне.

8. Ми полегшимо тобi шлях до найлегшого,

9. тож нагадуй людям, якщо нагадування допоможе!

10. Згадає ж той, хто богобоязливий!

11. А вiдвернеться ж той найнещаснiший,

12. який увiйде в вогонь найбiльший!

13. I пiсля того й не помре вiн там, i не буде жити!

14. Виграв той, хто очистився,

15. згадував свого Господа й молився!

16. Але ж ви вiддаєте перевагу життю земному,

17. хоча життя наступне — краще й вiчне.

18. Воiстину, це мiститься в сувоях давнiх,

19. сувоях Iбрагiма й Муси.

СУРА 88. АТ-ГАШІЙЯ

(ВКРИВАЮЧЕ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Чи дiйшла до тебе розповiдь про вкриваюче?

2. Обличчя однi в той День приниженi,

3. виснаженi, втомленi,

4. увiйдуть вони в пекельний вогонь,

5. i напуватимуть їх iз джерела киплячого,

6. не буде їм там їжi, крiм як колючок,

7. вiд яких не товстiють, i не вгамовують голоду.

8. Обличчя iнших в День той радiснi,

9. стараннями своїми вдоволенi,

10. в садах найвищих!

11. Не почують вони там пустослiв’я,

12. там — джерело проточне,

13. там — ложа пiднесенi,

14. чашi розставленi,

15. подушки розкладенi,

16. килими розiсланi.

17. Та невже ж вони не поглянуть на верблюдiв — як створенi вони?

18. I на небо — як пiднесено воно?

19. I на гори — як зведенi вони?

20. I на землю — як простерта вона?

21. Нагадуй же, бо ти — нагадувач!

22. I ти не маєш влади над ними!

23. А тих, хто вiдвернувся i не вiрував,

24. Аллах скарає найбiльшою карою!

25. Воiстину, до Нас повернуться вони!

26. Потiм Нам належатиме розрахунок з ними!

СУРА 89. АЛЬ-ФАДЖР

(ЗОРЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся свiтанковою зорею!

2. Клянуся десятьма ночами!

3. Клянуся парним i непарним!

4. Клянуся нiччю, коли минає вона!

5. Чи не достатньо цiєї клятви для людини розумної?

6. Невже не бачив ти, як учинив Господь твiй з адитами?

7. З Iрамом, володарем колонад,

8. подiбних яким не було створено в усiх землях?

9. З самудитами, якi розсiкали скелi в долинах?

10. З Фiрауном, володарем списiв?

11. Вони порушували дозволене на землях

12. i збiльшували на них безчестя.

13. Тож пролив на них Господь твiй суворiсть кари Своєї!

14. Воiстину, Господь твiй — на вартi!

15. Коли випробовує людину Господь її, пошановуючи та надiляючи благами, то вона говорить: «Господь мiй».

16. I коли випробовує Вiн її, обмежуючи їй блага Свої, то говорить вона: «Господь мiй принизив мене!»

17. Та ж нi! Це ви самi не шануєте сирiт!

18. I не закликаєте одне одного нагодувати бiдняка,

19. жадiбно поглинаєте спадок,

20. i любите багатство любов’ю сильною!

21. Та ж нi! Коли розсиплеться земля на порох,

22. i прийде Господь твiй з ангелами, що стануть лавами —

23. наблизять у День той геєну! I в той День згадає людина! Але ж навiщо їй згадка та?

24. I скаже вона: «О, якби я ще ранiше пiдготувалась до життя свого майбутнього!»

25. Тож у День той нiхто не скарає так, як скарає Вiн!

26. I не скує нiхто так, як скує Вiн!

27. О ти, душа, що заспокоїлася!

28. Повернися до Господа твого, отримавши вдоволення та милiсть!

29. I ввiйди до рабiв Моїх! Увiйди до раю Мого!

30. I увiйди до раю Мого!

СУРА 90. АЛЬ-БАЛАД

(МІСТО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся цим мiстом!

2. А ти — мешканець цього мiста.

3. Клянуся пращуром i тим, кого вiн породив!

4. Iстинно, створили Ми людину, обтяживши її!

5. Невже думає вона, що нiхто не переможе її?

6. Говорить вона: «Витратив я багатство незмiрне»!

7. Невже думає вона, що нiхто не бачив її?

8. Хiба не створили Ми її володарем двох очей,

9. язика та вуст?

10. Хiба Ми не вказали їй на двi вершини?

11. Та не стала вона долати перешкоди!

12. Звiдки тобi знати, що таке перешкоди?

13. Це — звiльнити раба,

14. нагодувати в день голоду

15. сироту з-посеред родичiв,

16. чи пригнобленого скрутою.

17. А пiсля цього бути серед тих, якi увiрували й заповiдали одне одному терпiння, заповiдали одне одному милосердя!

18. Це — люди, якi праворуч.

19. А тi, якi не увiрували в знамення Нашi, вони — люди, якi лiворуч.

20. Оточенi вони будуть вогнем!

СУРА 91. АШ-ШАМС

(СОНЦЕ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся сонцем i свiтлом його,

2. клянуся мiсяцем, коли плине вiн за ним,

3. клянуся днем, коли воно освiтлює його,

4. клянуся нiччю, коли накриває вона його!

5. Клянуся небом i Тим, Хто збудував його,

6. клянуся землею i Тим, Хто розiслав її,

7. клянуся душею i Тим, Хто розмiрив її,

8. i вiдкрив їй грiшнiсть i праведнiсть її!

9. Iстинно, здобув успiх той, хто очистив її!

10. Iстинно, зазнав втрат той, хто пошкодив її!

11. Вiдкинули самудити посланця через безчестя свої,

12. коли пiдвiвся найнещаснiший серед них.

13. А сказав їм посланець Аллаха: «Бережiть верблюдицю Аллаха та питво її!»

14. Але не послухали вони його та й пiдрiзали жили її. Тож знищив їх Господь за грiхи їхнi, зрiвнявши карою всiх!

15. I не боявся Вiн наслiдкiв цього!

СУРА 92. АЛЬ-ЛАЙЛ

(НІЧ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся нiччю, коли вона вкриває!

2. Клянуся днем, коли вiн сяє!

3. Клянуся Тим, Хто створив чоловiка та жiнку!

4. Воiстину, вашi бажання рiзнi!

5. Тому, хто жертвував i був богобоязливим,

6. i визнавав найкраще —

7. тому полегшимо Ми шлях до найлегшого!

8. А тому, хто був скупим i думав, що не потребує нiчого,

9. а найкраще вважав брехнею —

10. тому полегшимо Ми шлях до найтяжчого!

11. Не допоможе йому багатство його, коли буде скинутий вiн!

12. Воiстину, Нам належить вказувати прямий шлях,

13. i Нам належить останнє й перше!

14. Я попередив вас про палаючий вогонь,

15. увiйде в нього той найнещаснiший,

16. який вважає правду за оману та вiдвертається.

17. Вiддаленим вiд полум’я буде богобоязливий,

18. який дає свiй статок для очищення,

19. не бажаючи за це нiчого нi вiд кого,

20. а лише прагнучи до лику свого Всевишнього Господа.

21. I вiн буде вдоволений!

СУРА 93. АД-ДУХА

(РАНОК)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся ранком,

2. клянуся нiччю, коли густiшає вона,

3. що не залишив тебе Господь твiй i не зненавидiв тебе.

4. I, воiстину, майбутнє для тебе краще за минуле!

5. I, воiстину, скоро надiлить тебе Господь твiй, тож будеш вдоволений ти!

6. Хiба не знайшов Вiн тебе сиротою i хiба не прихистив?

7. I хiба не знайшов Вiн тебе заблуканим, i хiба не повiв прямим шляхом?

8. I хiба не знайшов тебе бiдним, i хiба не збагатив?

9. Тож не утискай сироту,

10. i не проганяй бiдняка!

11. I про блага Господа свого сповiщай!

СУРА 94. АШ-ШАРХ

(РОЗКРИТТЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Чи не розкрили Ми тобi серце твоє,

2. i не зняли Ми з тебе ношу твою,

3. яка обтяжувала спину твою?

4. Чи не пiднесли Ми згадку про тебе?

5. Бо ж, воiстину, пiсля труднощiв настає полегшення!

6. Воiстину, пiсля труднощiв настає полегшення!

7. Тож коли звiльнишся — дiй!

8. I до Господа свого звернись!

СУРА 95. АТ-ТІН

(СМОКІВНИЦЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся смокiвницею i оливою

2. клянуся горою Синай,

3. клянуся цим мiстом надiйним!

4. Ми створили людину в найкращому образi.

5. Потiм Ми скинемо її в найнижче з найнижчого,

6. окрiм тих, якi увiрували й творили добрi справи; чекає на них невичерпна винагорода!

7. Хто ж пiсля цього змушує тебе вiдкидати Суд?

8. Хiба Аллах — не Наймудрiший Суддя?

СУРА 96. АЛЬ-АЛЯК

(ЗГУСТОК)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Читай! Iм’ям Господа твого, Який створив,

2. створив людину зi згустку кровi!

3. Читай! I Господь твiй — Найщедрiший,

4. Який навчив письма пером.

5. Навчив людину того, чого вона не знала.

6. Але ж нi! Порушує людина межi,

7. коли здається їй, що вона не потребує нiчого.

8. Воiстину, до Господа твого повернення!

9. Чи бачив ти того, який заважає

10. рабу Нашому молитися?

11. Як ти вважаєш — а раптом вiн був на праведному шляху

12. та закликав до богобоязливостi?

13. Як ти вважаєш — а якщо вiн сприйняв правду за оману та й вiд-вернувся,

14. то чи не знав вiн, що Аллах бачить його?

15. Але ж нi! Якщо вiн не зупиниться, Ми схопимо його за чуб,

16. чуб брехливий, грiшний!

17. Нехай кличе своїх захисникiв!

18. Ми ж покличемо вартових пекла!

19. Але ж нi, не корися йому, а вклонися низько Господу й наближайся до Нього!

СУРА 97. АЛЬ-КАДР

(ВЕЛИЧНІСТЬ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Воiстину, зiслали Ми його в Нiч Величностi,

2. а звiдки тобi знати, що таке Нiч Величностi?

3. Нiч Величностi краща за тисячу мiсяцiв!

4. Сходять пiд час неї ангели й Дух з дозволу Господа їхнього, щоб виконати всi накази.

5. Вона є мирною до настання зорi.

СУРА 98. АЛЬ-БАЙЇНА

(ЯСНИЙДОКАЗ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Не вiдмовилися вiд невiр’я тi з людей Писання й багатобожникiв, якiне увiрували, поки не прийшов до них ясний доказ –

2. Посланець вiд Аллаха, який читає пречистi сувої.

3. У них мiстяться правдивi писання.

4. Тi ж, кому було дано Писання, розiйшлися одне з одним, пiсля того, як прийшов до них ясний доказ.

5. А їм не було нiякого наказу, окрiм поклонiння Аллаху, щирого служiння Йому, молитви та сплати закяту; ось вiрна релiгiя!

6. Воiстину, тi з людей Писання й багатобожникiв, якi не увiрували, опиняться у вогнi геєни, де будуть вiчно. Вони — найгiршi з творiнь.

7. Воiстину, тi, якi увiрували й творили добрi справи, вони — найкращi з творiнь.

8. Нагорода їм у їхнього Господа — сади вiчностi, в яких течуть рiки. Вони будуть там вiчно. Аллах буде вдоволений ними, а вони будуть вдоволенi Ним. Це — для тих, якi бояться свого Господа!

СУРА 99. АЗ-ЗАЛЬЗАЛЯ

(ЗЕМЛЕТРУС)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли струснеться земля, здригаючись,

2. i виштовхне з себе те, що в нiй Є,

3. то спитає людина: «Що сталося з нею?»

4. У той День земля розповiсть усе, що вiдомо їй,

5. бо ж Господь твiй вiдкрив їй те!

6. У той День люди вийдуть з могил юрбами, щоб побачити свої вчинки.

7. Хто зробив добра на вагу порошинки — побачить його!

8. Хто зробив зла на вагу порошинки — побачить його!

СУРА 100. АЛЬ-АДІЙАТ

(ТІ, ЩО СКАЧУТЬ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся тими, що скачуть захеканi,

2. i вибивають iскри,

3. i нападають удосвiта,

4. i пiдiймають хмари пилу,

5. i вриваються в натовп![461]

6. Воiстину, невдячна людина перед Господом своїм!

7. I, воiстину, вона сама тому свiдок!

8. I, воiстину, вона надто сильно полюбляє блага!

9. Хiба не знає вона, що коли воскресять тих, хто в могилах,

10. i коли стане вiдомим те, що в серцях,

11. воiстину, в той День Господь твiй буде знати все про них?

[461] Як вважають тлумачi, мова йде про бойових коней.

СУРА 101. АЛЬ-КАРІЙЯ

(ЛИХО)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Лихо!

2. Що ж таке лихо?

3. I звiдки знати тобi, що таке лихо?

4. Це — День, коли люди розсiються, наче метелики.

5. А гори будуть схожi на вовну розчесану.

6. Тодi той, чия чаша на терезах буде важкою –

7. отримає вiн життя, сповнене задоволення.

8. Але той, чия чаша на терезах буде легкою –

9. притулком його буде прiрва.

10. А звiдки знати тобi, що це таке?

11. Це — вогонь палаючий.

СУРА 102. АТ-ТАКАСУР

(ПРИМНОЖЕННЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Вабить вас жадоба до примноження!

2. Поки не пiдете ви в могилу.

3. Та ж нi! Скоро дiзнаєтеся ви!

4. I ще раз нi! Скоро дiзнаєтеся ви!

5. Та ж нi! Якби ж знали ви знанням достеменним,

6. Що справдi побачите ви пекло!

7. I ще раз — побачите ви його поглядом достеменним!

8. У той День вас запитають про земнi насолоди!

СУРА 103. АЛЬ-АСР

(ЧАС)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Клянуся часом!

2. Воiстину, людина зазнає збиткiв!

3. Окрiм тих, якi увiрували, творили добрi справи, заповiдали одне одному iстину, заповiдали одне одному терпiння!

СУРА 104. ГУМАЗА

(НАСМІШНИК)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Горе кожному насмiшнику, наклепнику!

2. Який зiбрав багатство та пiдрахував його!

3. Думає вiн, що багатство зробить його безсмертним.

4. Але ж нi! Iстинно, буде вiн вкинутий у розтрощуюче!

5. А звiдки тобi знати, що це — розтрощуюче?

6. Це — вогонь Аллаха розпалений,

7. який здiймається над серцями.

8. Воiстину, вiн зiмкнеться над ними

9. на ланцюгах простягнутих.

СУРА 105. АЛЬ-ФİЛЬ

(СЛОН)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Чи бачив ти, як вчинив Господь твiй з власниками слона?[462]

2. Чи Вiн не зробив їхнi хитрощi невдалими?

3. I наслав на них птахiв зграями!

4. Кидали вони в них камiння з обпаленої глини.

5. I зробив Вiн їх подiбними до ниви сточеної!

[462] Мова йде про похiд єменського царя Абраги проти Мекки. У вiйську єменцiв був слон.

СУРА 106. КУРАЙШ

(КУРАЙШИТИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Заради єднання курайшитiв —

2. єднання пiд час подорожей, влiтку та взимку.

3. Нехай же вони поклоняються Господу цього Дому![463]

4. Адже Вiн нагодував їх у голодний час i позбавив страху.

[463] Йдеться про Каабу.

СУРА 107. АЛЬ-МАУН

(МИЛОСТИНЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Чи бачив ти того, хто заперечує Суд?

2. Та це ж той, хто проганяє сироту,

3. i не закликає нагодувати бiдного!

4. Лихо ж тим, якi моляться,

5. але ставляться до молитов своїх недбало,

6. які роблять все лише напоказ

7. i вiдмовляються давати милостиню.

СУРА 108. АЛЬ-КАУСАР

(ДОСТАТОК)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Воiстину, дарували Ми тобi достаток!

2. Тож молися Господу своєму та жертвуй!

3. Воiстину, той, хто ненавидить тебе — сам безплiдний!

СУРА 109. АЛЬ-КАФİРУН

(НЕВIРУЮЧI)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Скажи: «О ви, невiруючi!

2. Я не поклоняюся тому, чому поклоняєтеся ви,

3. а ви не поклоняєтесь тому, чому я поклоняюся!

4. Я не поклоняюся так, як поклоняєтеся ви,

5. а ви не будете поклонятися так, як буду поклонятись я,[464]

6. вам — ваша віра, а менi — моя!»

[464] Як свiдчать тафсiри, «ви» тут стосується конкретних осiб, адже Господь знав, що вони нiколи не увiрують.

СУРА 110. АН-НАСР

(ДОПОМОГА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Коли прийде допомога Аллаха та перемога,

2. i ти побачиш, що люди приймають релiгiю Аллаха натовпами,

3. то прослав хвалою Господа свого та благай у Нього прощення; воiстину, Вiн — Приймаючий каяття!

СУРА 111. АЛЬ-МАСАД

(ПАЛЬМОВІ ВОЛОКНА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Нехай згинуть руки Абу Лагаба й вiн сам!

2. Нi багатство його, нi статки його не допоможуть йому.

3. Увiйде вiн у вогонь палаючий,

4. а дружина його буде носити дрова!

5. А на її шиї — мотузка з волокон пальмових![465]

[465] Абу Лагаб був дядьком Пророка Мухаммада (мир йому i благословення Аллаха!), але, незважаючи на родиннi зв’язки, вороже ставився до iсламу.

СУРА 112. АЛЬ-ІХЛЯС

(ЧИСТОТА)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Скажи: «Вiн — Аллах — Єдиний,

2. Аллах — Той, до Кого прагнуть,

3. не народив i не був народжений,

4. i нiхто не був рiвним Йому!»

СУРА 113. АЛЬ-ФАЛЯК

(СВІТАНКОВА ЗОРЯ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Скажи: «Шукаю захисту в Господа свiтанкової зорi,

2. вiд зла Його творiнь,

3. i вiд зла темряви, коли вона настає,

4. i вiд зла чарiвниць, що дмухають на вузли,

5. i вiд зла заздрiсника, коли вiн заздрить».

СУРА 114. АН-НАС

(ЛЮДИ)

Iм’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!

1. Скажи: «Шукаю захисту в Господа людей,

2. Володаря людей,

3. Бога людей,

4. вiд зла спокусника зникаючого,

5. який зваблює серця людей,

6. вiд зла джинiв i людей».

ПЕРЕДМОВА ПЕРЕКЛАДАЧА

Коран (араб. Аль-Кур’ан — «читане вголос») має дивовижну та унікальну історію. У ісламському віровченні Коран — це без-посереднє слово Бога, відкрите Пророку Мухаммаду (мир йому й Боже благословення!), останньому посланцю Бога до людей. На відміну від відоміших українському читачеві біблійних текстів, які писалися століттями, Коран відкривався упродовж 22 років.

Згідно з ісламською традицією Мухаммад був неписьменним (мир йому й Боже благословення!), тому Коран записувався його сподвижниками. Використовувалися для цього різні матеріали: кістки, каміння, пальмове листя. Цілісний текст Корану був сформований після смерті Пророка, в середині 50-х років VII-го століття. Появі остаточної редакції сприяв Зайд ібн Сабіт, названий син та особистий секретар Пророка. Завдяки йому, халіфу Усману ібн Аффану та багатьом іншим сподвижникам, цей текст було узгоджено й розіслано в декількох копіях у різні частини ісламського світу.

Цікаво, що в 1972 році у Великій мечеті м. Сана (Ємен) було знайдено Коран, який, згідно із найновішими палеографічними дослідженнями, датується саме II пол. VII століття. «Єменський Коран» не містить суттєвих розбіжностей із усталеною версією.

Формувалися різні традиції декламування Корану, уточнювався перелік пауз, вдосконалювалося арабське письмо, але першооснова тексту, як аргументується в ісламській традиції, не зазнавала жодних змін. Тому, на відміну від релігійних текстів багатьох інших традицій, Коран не має різних, відмінних між собою «канонів». Не існує і притаманних іншим сакральним текстам «апокрифів». Існує лише одна історично збережена, загальноприйнята й безальтернативна версія тексту. У самому Корані вказується, що через свою «неповторність» (іджаз аль-Кур’ан) ця книга не може бути «підроблена» чи «зімітована»

Кожен окремо взятий примірник Корану називається в ісламській традиції мусхаф (досл. «збірка листів»). Відповідно до ісламського права мусхаф потребує спеціального поводження, зокрема омовіння вірянина перед читанням, зберігання тексту лише в чистому місці тощо.

Традиція ж читання Корану вголос називається таджвід. Щороку в мусульманському світі проводяться спеціальні конкурси з декламування Корану. Відбуваються вони й в Україні, де, завдяки зусиллям мусульманських організацій, відродилася традиція підготовки хафізів — віруючих, які знають весь Коран напам’ять.

У мусульманських країнах майже до початку XX століття Коран копіювався вручну. Європейці (переважно із науковою метою) намагалися підготувати власні друковані видання вже в XVI столітті (Венеція, 1537), але ці спроби не мали особливого успіху. Дещо пізніше, завдяки зусиллям А. Хінкельмана (Гамбург, 1617), Л. Мараччі (Падуя, 1698) та, особливо, Г. Флюгеля (Ляйпціґ, 1834), європейська наукова спільнота отримала змогу працювати з текстом, який доволі точно відображав оригінал. Мусульманські видання Корану, які вперше з’явилися у Санкт-Петербурзі (1787) та Казані (1803), мали набагато більшу популярність, оскільки містили ще й знаки паузації, необхідні для правильного декламування Корану вголос. Наприкінці XIX століття, спираючись на казанські видання, з’явилося й видання Бахчисарайської друкарні, яке підготував кримськотатарський просвітник І. Гаспринський. Татари, які проживали на теренах Західної України, користувалися переважно рукописними текстами. Наприклад, у фондах Острозького історико-культурного заповідника (м. Острог, Рівненська обл.) зберігся Коран, переписаний місцевими мусульманами у 1804 році.

У 1924-1925 роках, завдяки вченим із найдавнішого мусульманського університету «Аль-Азгар», з’явилося так зване «каїрське видання» Корану. Аналогійно до попередніх мусульманських видань, цей текст спирався на варіант читання Хафса від Асіма (за іменами його передавачів), найпоширеніший в ісламському світі. У північній та західній Африці, де також використовуються варіанти читання Варш, Калун та ад-Дурі, виходили примірники Корану саме з цими варіантами. Відмінності в усталених традиціях читання, які, доповнюючи одна одну, передусім стосуються паузації та графіки деяких арабських літер, загалом не призводять до розбіжностей у розумінні самого тексту Корану.

У 1985 році в Саудівській Аравії запрацював Центр ім. короля Фагда з Видання Корану, який публікує як оригінальний текст з різними варіантами читання, так і переклади різними мовами світу. У 2013 році там вийшло й перше українське видання. Мільйони оригінальних арабських видань Центру разом із численними репринтами вже згаданого «каїрського видання» сьогодні щодня читає увесь мусульманський світ.

Коран складається із 114 розділів, кожен із яких має свою назву. Сам розділ називається арабським словом сура, що перекладається як «стіна». Сури складаються із аятів («диво», «знамення»), які мають різний обсяг.

Деякі сури мають кілька назв, а тому в різних виданнях та перекладах можуть відрізнятись між собою. Сури загалом поділяються на мекканські та мединські, за місцем їхнього відкриття Мухаммаду (мир йому й Боже благословення!).

Мекканські сури більш поетичні та повчальні. Мединські ж включають більше практичних приписів і згадок про тогочасні історичні події. І хоча сури в Корані розташовані не в хронологічному порядку, а переважно за обсягом, арабський текст має певну смислову єдність. Спроби змінити порядок сур, до яких вдаються окремі дослідники-сходознавці й перекладачі, є свідомим спотворенням тексту. Тому вони не визнаються ісламською традицією. Задля зручності Коран поділено на 30 рівних джузів (араб, «частина»), які позначаються в сучасних виданнях спеціальними знаками. Джузи складаються із двох хізбів (араб, «частка»), а кожен хізб — це два руби (араб, «чверть»), також позначені на полях мусхафу. У перекладах цей поділ зазвичай не відображається.

Кожна сура, за винятком дев’ятої, починається зі слів «ім’ям Аллаха Милостивого, Милосердного!». Перша сура, Аль-Фатіха («Відкриваюча»), читається мусульманами у щоденній п’ятиразовій молитві. Специфічне обрядове значення мають також сури Аль-Бакара, Я. Сін, Аль-Іхляс, Аль-Кафірун та ін., а також окремі аяти. Наприклад, 255тий аят сури Аль-Бакара рекомендується читати після кожної обов’язкової молитви.

Основна ідея Корану — це ідея проповіді віри в єдиного Бога. Арабське слово Аллаг, яке позначає Бога в Корані, складається із двох частин — іменника Ілаг (доречно згадати співзвучне біблійне Елоаг), що можна перекласти як «божество», а також означеного артикля аль. Отже, Аллаг (в усталеному українському написанні — Аллах) дослівно означає «єдиний Бог». Також вживається іменник Рабб («Господь») та приналежні Богу імена — Знаючий, Всемогутній, Милостивий, Люблячий та ін., яких ісламська традиція нараховує дев’яносто дев’ять.

Коран закликає людство не лише осягнути той факт, що саме Аллах, як єдиний Бог, є Творцем світу та людини, а й віддавати шану Господу через «поклоніння» (ібада). Поклоніння в ісламській традиції розуміється у досить широкому сенсі: не лише як певні обрядові дії, а й узагалі будь-які вчинки, які робить людина. Ці вчинки мають бути зроблені «лише заради Аллаха», тобто зі щирим наміром та не порушуючи встановлених у релігійному законі меж. Відданість Богу й називається арабським поняттям іслам.

Оскільки саме ідея монотеїзму (арабською таухід) принципова для коранічного світогляду, Коран одзнозначно підкреслює, що саме віру в Єдиного Бога пропагували усі пророки минулого. Серед тих, які згадуються в Корані, читач зустріне постаті Адама, Авраама (Ібрагіма), Мойсея (Муси), Ісуса (їси) (мир їм!) та багатьох інших. Мусульманська традиція вважає, що даний і Мойсею (мир йому!), й Ісусу (мир йому!) закон також був ісламом. Однак після приходу Мухаммада (мир йому й боже благословення!) дія цих законів була замінена новим, останнім завітом Бога людству. Зважаючи на це, Коран закликає мусульман із належною терпимістю ставитися до юдеїв та християн, називаючи їх «людьми Писання» (агль аль-кітаб).

Уже сподвижники Пророка Мухаммада (мир йому й Боже благословення) та їхні учні, які приклали зусилля для збереження Корану, займалися також і тлумаченням його тексту (араб. таф-сір). Пізніше з’явилися й спеціальні праці, які мали на меті розкриття первісних смислів всього Корану або його частин. Найбільш авторитетними в мусульманському світі вважаються тлумачення таких авторів, як Ібн Джарір ат-Табарі (X ст.), Абу Ісхак ас-Салябі (XI ст., у редакції Мухі с-Сунна аль-Багавві, XII ст.), Ібн Касір ад-Дімашкі (XIV ст.) та ін. Саме ці праці зацитовані й у коментарях до нашого перекладу. Автори цих тлумачень, у першу чергу, спиралися на перекази від сподвижників Пророка (мир йому й Боже благословення!). В інших тлумаченнях, які також високо цінуються в ісламському світі, використовується, наприк- лад, філологічний метод (тафсір Махмуда аз-Замахшарі, XII ст.). Важливу роль свого часу відіграли й філософсько-теологічні тлумачення, зокрема, написані Фахр ад-Діном ар-Разі (XIII ст.) та Абдаллою аль-Байдауві (XIII ст.).

Готувалися й додаткові пояснення до авторитетних тлумачень. Наприклад, тлумачення до одного з популярних свого часу коментарів до Корану (авторства аль-Байдауві) написав виходець із Криму, Ахмад аль-Киримі (XV ст.). Пишуться тлумачення до Корану і в наш час, зокрема й у світлі сучасних подій у мусульманському світі. У XX столітті з’явилися коментарі єгипетських реформаторів Мухаммада Абдуга та Рашіда Ріди, ідеолога руху «Брати-мусульмани» Сай’їда Кутба, Саудівського шейха Насіра ас-Сааді, сирійського вченого Вагби аз-Зухайлі та інших авторів. Нещодавно виник і новий вид тлумачення — «предметний тафсір», особливість якого полягає в тому, що автори звертаються не до окремих аятів, а до певної теми, розкритої в різних сурах.

Порівняно рано в мусульманській громаді виникла потреба перекладу смислів Корану іншими мовами. Чимало мусульманських авторитетів наголошували на тому, що смисли Корану не лише можна, а й потрібно перекладати для тих, хто не розуміє арабської. Такої думки дотримувався, наприклад, видатний середньовічний учений-кораніст, правник Абу Ісхак аш-Шатібі (XIV ст.). Переклад Корану, обмежений рівнем майстерності перекладача, за жодних обставин не може замінити арабський оригінал. Коран як такий не може бути перекладений, тому правильніше, з позиції ісламської традиції, говорити про «переклад смислів».

Вважається, що перші часткові переклади могли бути здійснені вже сподвижниками Пророка. Зокрема, Сальман аль-Фарісі переклав суру Аль-Фатіха перською. Пізніше, вже у X столітті, перською було перекладено весь Коран (разом із тлумаченням ат-Табарі). З’являлися й переклади іншими мовами. Першою з європейських мов, на які було перекладені смисли Корану, була грецька. До наших часів збережені лише фрагменти цього перекладу, зробленого анонімним автором у IX ст. У 1143 році з’явився й латинський переклад, зроблений ченцями Клюнійського абатства (Клюні, Франція). Пізніше, вже в XVI-XVIII століттях, з’явилися переклади італійською, французькою, німецькою англійською та іншими мовами. Англомовних перекладів смислів Корану, зокрема, на сьогодні нараховується майже 100.

Першою зі слов’янських мов, на яку було перекладено Коран, є старопольська. «Західні татари», які мешкали на теренах Литви, Польщі, Білорусі та України, вже в XVII столітті мали такий переклад (так званий «мінський тафсір» 1686 року, який містить велику кількість білорусизмів). У деяких із писемних пам’яток, створених у середовищі західних татар, зустрічаються й фрагменти перекладів смислів Корану українською.

Увесь текст Корану, втім, було перекладено лише в XX столітті, в 1913-1914 роках. Цю роботу виконав Олександр Лисенецький зі Львова, використавши, щоправда, не арабський оригінал, а німецький переклад Макса Геннінга (Ляйпціґ, 1901). На жаль, ця праця не була видана. Часткові ж переклади з арабської з’явилися вже значно пізніше. Переклад мекканських сур опублікував у 1990 році львівський сходознавець Ярема Полотнюк. У 2002 році вийшов переклад київського арабіста Валерія Рибалкіна, який містив смисли перших чотирьох сур Корану (пізніше виходили й інші сури). Виходили також переклади Корану, виконані на основі перекладів на російську (часткові й повні), але, на відміну від прямих перекладів з арабської, особливої цінності вони не становлять.

Наш переклад, нова редакція якого презентується українському читачеві, виконано без-посередньо з арабського тексту. Переклад витримав уже два видання – перше в Центрі короля Фагда з Видання Преславного Корану в Медині, Саудівська Аравія (2013), друге – у видавництві «Основи» в Києві (2015). Нове, третє видання, яке презентується читачеві, містить деякі правки й уточнення.

Для розуміння особливо складних моментів використано чимало мусульманських тлумачень, частина з яких цитується у відповідних коментарях. На відміну від деяких сучасних перекладачів, ми намагалися не зловживати коментарями, оскільки для ознайомлення із важливими доктринальними чи історичними особливостями ісламу існує спеціальна література. Наше завдання передусім полягало в тому, щоб донести головні смисли Корану сучасною українською літературною мовою, не втративши при цьому ні в самих значеннях, ні в їхній зрозумілості для читача.

Особливу уваги приділено точному відтворенню таких коранічних тем, як божественні імена й властивості, обрядові та правові норми, історії з життя пророків минулого, морально-етичні настанови та ін. Перевага віддавалася простим і чіткім формулюванням, які, на думку перекладача, не викличуть додаткових запитань у читача. Окрім цього, в деяких місцях ми спеціально намагалися відтворити ще й оригінальний стиль Корану.

Зрештою, наша праця — це своєрідний вступ до Корану. Читач повинен завжди пам’ятати, що переклад — це завжди результат роботи перекладача, а тому для глибшого осягнення смислів Корану необхідно докласти ще чимало додаткових зусиль. Особисто для перекладача ця робота ще й данина пам’яті великому духовному світові свого батька, Якубовича Михайла Георгійовича, який завжди підгримував ідею цієї та багатьох інших перекладацьких робіт.

Сподіваємось, наш переклад зробить сам Коран та мусульманський світ ще ближчим до України.

ПЕРЕДМОВА

Передмова Шейха Саіда Ісмагілова Муфтія Духовного управління Мусульман України «УММА»

Хвала Аллаху, Господу світів, що в своєму останньому Святому Писанні сказав: «Воістину, цей Коран вказує на найвірніший шлях і сповіщає віруючих, які роблять добрі справи про те, що на них чекає велика винагорода!»

Благословення та мир найшляхетнішому із пророків, та посланців, нашому Пророку Мухаммаду, що сказав: «Читайте Коран! Воістину, в День Воскресіння він з’явиться як заступник для тих, хто його читав».

Шановні читачі, ви тримаєте друге, виправлене та доповнене видання перекладу смислів Священного Корану українською мовою, виконане доцентом кафедри релігієзнавства і теології Національного університету «Острозька академія» кандидатом історичних наук Михайлом Михайловичем Якубовичем.

Його праця є першим перекладом смислів Корану з мови оригіналу виданим у повному обсязі українською мовою. Беззаперечно, що це є важливим досягненням не лише для мусульман України, але і для всього українського суспільства, адже є вагомим внеском у розвиток гуманітарних наук, мови та літератури. Коран був перекладений багатьма мовами світу, нарешті це сталося і українською мовою задля того, щоб наші читачі могли вільно долучитися до знайомства з одним із Священних Писань, що докорінно змінили розвиток людства.

Священний Коран вважається вічним і нествореним словом Аллаха, посланим в одкровенні пророку Мухаммаду арабською мовою. Іслам відноситься до релігій писання, при цьому риси, властиві релігіям писання, і перш за все не конвенційне трактування мовного знаку (дослівність в інтерпретації або переведення знака; консервативно-охоронне ставлення до сакрального тексту; принципове нерозрізнення деяких знаків і того, що ними позначається) в ньому виражені з найбільшою повнотою і силою. В Ісламі це проявляється в ряді догматів і спеціальних правил, що стосуються правил використання Корану в молитвах і ритуалах, його перекладу, інтерпретації і т. д. У той час як у більш ранніх священних текстах пряме слово Бога являє собою відносно невеликі фрагменти, весь текст Корану цілком подає пряму мову Аллаха.

І. Ю. Крачковський так охарактеризував цей феномен: «Це нечувана новина порівняно з Торою і Євангелієм, де мова Бога — це тільки цитати, вкраплення в мову пророка або хроніста. Божество в першій особі — це головний ефект стилістики Корану і секрет його великої сили».

Читачі, що вперше знайомляться з Кораном, звичайно очікують знайти в ньому завершений літературний твір з єдиною композиційною схемою, подібний багатьом старозавітним і євангельським текстам, або ж щось на зразок трактату, що містить послідовний виклад віровчення Ісламу та його культової практики. Між тим Коран — писання унікальне, його зміст багатоплановий, а пасажі, веління і заборони, з людського погляду, розташовані непослідовно. Але в тексті Корану присутня інша логіка — божественна. Текст Корану треба не просто читати, його потрібно ретельно і наполегливо досліджувати, збирати як мозаїку уривки, розташовані в різних сурах Корану, для того, щоб отримати єдину картину. Аллах міг би дати людям вже готову картину, але це не відповідає цінності Писання, бо цінність його в пильному дослідженні та вивченні, коли до ясності й висновків людина має прийти сама.

Ще за життя пророка Мухаммада його сподвижники та секретарі, обов’язком яких було запам’ятовувати та записувати аяти, повністю завчили та письмово зафіксували текст Корану. Канонізація коранічного тексту відбулася в період правління халіфа Усмана ібн Аффана. Цей канонічний текст є загальноприйнятим у всьому ісламському світі.

Потрібно особливо підкреслити, що переклад смислів Священного Коранунаскільки б точним він не був — не здатен передати всю повноту й глибокий смисл божого одкровення. Коран є Кораном лише мовою оригіналу, а переклад, у свою чергу, є лише спробою передати зміст одкровення іншою мовою так, як його зрозумів перекладач. Тому переклад смислів, як і будь-яка інша людська праця, не здатен бути цілком вільним від помилок і недоліків. Друге видання цього перекладу вийшло з урахуванням недоліків виявлених у першому виданні. Тож рекомендую кожному читачу повідомляти автору перекладу про свої зауваження, пропуски та додатки в тексті, щоб у наступних виданнях уникнути цих недоліків.

Вся влада, велич та могутність належить лише Аллаху, і лише Він веде до прямого шляху. Господи! Прийми наші добрі вчинки, адже Ти — Всечуючий та Всезнаючий!