TRADUCEREA EXPLICATIVĂ A

CORANULUI

DEPARTAMENTUL PENTRU SERVICII CONFESIONALE

EdIțII ale Departamentului Pentru Servicii Confesionale /
DİYANET İŞLERİ BAŞKANLIĞI YAYINLARI :1110
Cărți de referință / kaynak eserler : 86

COORDINATOR GENERAL / GENEL KOORDİNATÖR
PROF. DR. MEHMET EMİN ÖZAFŞAR

DIRECTOR PUBLICARI / YAYIN YÖNETMENİ
DR. YÜKSEL SALMAN

Coordonarea Editorial / KooRDİNASYON
YILDIRAY KAPLAN

Traducere și Comentarii / MEALİ HAZIRLAYAN
Mustafa Alİ MEHMET

ULTIMUL CONTROL / SON KONTROL
MAHİR KILINÇ

ISBN 978-975-19-6433-5
2015-06-Y-0003-1110
Numărul certificatului / SERTİFİKA NO: 12930

DECIZIA COMISIEI DE REVIZUIRE A LUCRARII /
ESER İNCELEME KOMİSYON KARARI: 08.01.2015/15

EDITIA I / 1.BASKI

ANKARA 2015

ARTA GRAFICA-TIPARIRE / TASARIM -BASKI
EMRE YILDIZ
UĞUR ALTUNTOP

© DEPARTAMENTUL PENTRU SERVICII CONFESIONALE /
DİYANET İŞLERİ BAŞKANLIĞI

CONTACT / İLETİŞİM
DIRECTIA GENERALA DE EDITII RELIGIOASE
DEPARTAMENTUL EDITIEI DE TIPARIRE /
DİNİ YAYINLAR GENEL MÜDÜRLÜĞÜ
BASILI YAYINLAR DAİRE BAŞKANLIĞI
TELEFON: (0 312) 295 72 93 • FAX: (0 312) 284 72 88
E-mail / E-posta: DINIYAYıNLAR@DıYANET.GOV.TR

• KUR’AN-I KERİM ROMENCE MEÂLİ •

1. EL-FATİHA[1]

(ÎNCEPUTUL) Revelată la Mekka: 7 versete

1. În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

2. Slavă lui Allah, Stăpânul Lumilor!

3. Cel Milos şi Milostiv!

4. Stăpânul Zilei de-apoi!

5. Numai Ţie ne rugăm şi numai în Tine avem nădejde!

6. Călăuzeşte-ne pe noi pe calea cea dreaptă;

7. Calea celor care se bucură de mila Ta! Nu calea celor asupra cărora se varsă mânia Ta şi nici calea celor rătăciţi![2]

[1] EL-FATİHA; se traduce şi prin: „Prolog”, „Deschiderea”, exprimând deschiderea sau începerea lecturării Coranului. Este Sura cea mai des folosită, în cele mai diferite prilejuri (la rugăciuni, în tot felul de alte slujbe, înmormântări).

[2] La sfârşit, se obişnuieşte să se adauge şi urarea: Amin!

2. EL-BAKARA[3]

(VACA) Revelată la Medina: 286 versete (Mekka: versetul 281)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elïf! Lām! Mïm![4]

2. Aceasta este Cartea[5] în care nu există nimic de pus la îndoială. Ea este călăuză pentru cei pioşi.

3. Acei pioşi care cred în taină, care îndeplinesc rugăciunea (salat) şi dau prinos din agoniselile pe care Noi le dăruim lor.

4. Acei pioşi care cred în ceea ce Ţi-a fost coborât Ţie[6], în cele coborâte înaintea Ta[7], precum şi în Ziua de-apoi.

5. Ei sunt cei călăuziţi de Domnul lor şi ei sunt cei care vor ajunge la salvare!

6. Cât priveşte pe necredincioşi[8], ori că îi sperii, ori nu, este tot una! Ei nu cred!

7. Allah a pecetluit inimile lor şi urechile lor. Şi peste ochii lor s-a tras un văl şi există o pedeapsă mare pentru ei!

8. Printre oameni, sunt unii care spun: „Noi credem în Allah şi în Ziua de-apoi!” Dar ei nu se numără printre cei care cred.

9. Chipurile, ei înşeală pe Allah şi pe cei ce cred! Ei nu se înşeală decât pe ei înşişi! Dar ei nu-şi dau seama!

10. În sufletele lor există boală[9]; Allah sporeşte boala lor. Pentru minciunile pe care le rostesc, ei vor fi pedepsiţi cu o caznă cumplită!

11. Când lor li se spune: „Nu provocaţi dezbinare pe faţa pământului!”, ei zic: „Noi nu facem decât bine!”

12. Aflaţi, sigur, că ei răspândesc numai dezbinare; dar nu-şi dau seama!

13. Când li se spune: „Credeţi şi voi aşa cum cred ceilalţi oameni!”, ei zic: „Oare noi să credem aşa cum cred proştii?” Aflaţi că, de fapt, ei (ipocriţii) înşişi sunt proşti şi fără minte; dar ei nu ştiu aceasta!

14. Când se întâlnesc cu cei ce cred, ei zic: „Noi credem!” Dar când rămân doar cu satanele[10] lor care îi duc în rătăcire, ei le spun: „Noi suntem cu voi! De ei, doar ne batem joc!”

15. De fapt, Allah ironizează cu ei şi îi scufundă în fărădelegile lor. În felul acesta, ei umblă în rătăcire.

16. Iată, aceştia sunt cei care au negociat rătăcirea, în loc de calea cea dreaptă! Numai că, ei nu au avut câştig, din acest negoţ al lor şi nu au intrat în calea cea dreaptă!

17. Starea lor (a ipocriţilor) seamănă cu cei care aprind focul [noaptea], iar în momentul în care se luminează în jur, Allah stinge numaidecât lumina lor şi-i lasă în întuneric. Ei nu mai văd nimic[11],

18. Sunt ca cei surzi, muţi şi orbi. Deci, nu se pot întoarce înapoi!

19. Sau, starea lor seamănă cu cei care sunt surprinşi de o ploaie torenţială, căzută din cer, în beznă, cu tunete şi cu fulgere. De spaima morţii, ei îşi bagă degetele în urechi. Căci, Allah i-a împresurat pe necredincioşi!

20. În momentul acela, fulgerul străluceşte ca şi cum le-ar lua vederea; când se face lumină, ei înaintează puţin, iar când se lasă întunericul, ei rămân pe locurile lor[12]. Dacă Allah ar fi vroit, le-ar fi luat şi auzul şi văzul lor. Căci, Allah este Atotputernic.

21. O, voi, oameni! Închinaţi-vă Domnului (Rabb) care v-a creat pe voi şi pe înaintaşii voştri! Se nădăjduieşte ca, în felul acesta, să fiţi ocrotiţi!

22. El este acel stăpân care a făcut pentru voi pământul o saltea, iar cerul o boltă; din cer, El a lăsat să cadă apă, pentru voi. Cu această apă, v-a creat tot felul de roade pentru agoniseala voastră. Ştiind aceasta, să nu alăturaţi asociaţi lui Allah!

23. Dacă vă îndoiţi, într-un fel oarecare, de ceea ce s-a coborât [din cer] supusului Nostru[13], atunci, aduceţi o sura asemănătoare cu aceasta, iar dacă ţineţi la adevăr, chemaţi în ajutor pe martorii voştri[14], în afara lui Allah!

24. Dacă nu puteţi face aceasta - şi n-o veţi putea face! - atunci, temeţi-vă de focul care arde oameni şi pietre (figuri de zei), întrucât focul acesta a fost pregătit pentru necredincioşi (kāfirin).

25. Tu (O, Muhammed!) să le dai de veste celor care cred şi săvârşesc fapte bune că pentru ei există Raiuri prin care curg râuri! Dacă li se vor oferi să mănânce din roadele acelor Raiuri, ei vor spune: „Acestea sunt roadele care ne-au fost date şi mai înainte, [pe pământ]”. Li se vor servi câte ceva din cele asemănătoare cu ele. Acolo, ei vor avea perechi[15] pure. Şi vor rămâne acolo pe veci!

26. Într-adevăr, Allah nu ezită să dea pilde, de orice fel, cu o musculiţă sau cu ceva mai mare. Cât priveşte pe cei ce cred, ei ştiu că o astfel de pildă este adevărul care vine de la Domnul (Rabb) lor. Dar, necredincioşii (keferu) se întreabă: „Oare ce urmăreşte Allah cu astfel de pilde?’ Cu acestea, Allah, pe mulţi îi face să se rătăcească, iar pe mulţi alţii îi călăuzeşte spre calea cea dreaptă[16]! Dar, cu acestea, El nu rătăceşte decât pe farisei!

27. Ei sunt atât de rătăciţi, încât, după ce au făcut legământul lor, întrerup legăturile lor cu cele poruncite de Allah, pentru unire; provoacă intrigi şi dezbinări pe pământ. Iată, aceştia sunt cei care au de pierdut!

28. Cum de puteţi fi nerecunoscători faţă de Allah? Doar El v-a dat viaţă vouă, care eraţi fără viaţă. Apoi, El vă aduce moartea; apoi El vă va da viaţă; apoi la El vă veţi întoarce![17]

29. El a creat pentru voi tot ce se află pe pământ. Apoi, El s-a îndreptat spre cer şi a orânduit acolo şapte ceruri. Căci, El este Atotştiutor!

30. Tu (O, Muhammed!) aminteşte-şi când Domnul Tău le-a spus îngerilor (melâike): „Eu voi pune pe pământ un calif[18]”, iar ei i-au zis: „De vreme ce noi Te slăvim cu cinste şi Te venerăm, Tu vei desemna pe unul care să născocească intrigi pe pământ şi să verse sânge?” Atunci El le spuse: „Într-adevăr, Eu ştiu ceea ce voi nu ştiţi!”

31. Şi [Allah] l-a învăţat pe Adam (Adem) toate numele [lucrurilor]. Apoi, El le arătă îngerilor [lucrurile], zicându-le: „Spuneţi-Mi numele acestora[19], dacă sunteţi devotaţi!”

32. Îngerii au zis: „Mărire Ţie! Noi nu cunoaştem decât ceea ce Tu ne-ai învăţat! Negreşit, numai Tu eşti cel Ştiutor, înţelept!”

33. El (Allah) zise: „O, Adam! Spune-le numele lor[20]!” După ce le-a spus numele lor, El (Allah) le-a zis [îngerilor]: „Oare nu v-am spus Eu că ştiu, sigur, cele nevăzute, din ceruri şi de pe pământ, şi că ştiu şi pe cele ce voi le dezvăluiţi şi pe cele ce le tăinuiţi?’

34. Şi când Noi le-am zis îngerilor: „Închinaţi-vă lui Adam!”, ei s-au proster- nat, în afară de Diavol (Ïblis), care n-a voit şi s-a îngâmfat şi s-a numărat printre necredincioşi (kāfïrīn).

35. Şi ziserăm Noi: „O, Adam! Tu şi soţia ta [Eva (Havva)] locuiţi, împreună, în Rai. Mâncaţi, din belşug, oricând poftiţi; dar, să nu vă apropiaţi numai de acest pom, ca să nu vă număraţi printre tirani[21]!”

36. Apoi, Diavolul i-a ademenit pe cei doi[22] şi i-a făcut să fie izgoniţi din locul unde se aflau. Iar Noi le-am zis: „Coborâţi! Fiţi vrăjmaşi unii altora. Şi, pentru voi, un loc de şedere pe pământ şi cele trebuincioase hranei pentru un timp!”

37. Apoi, Adam a primit de la Domnul său cuvinte[23], iar El (Allah) l-a iertat. Căci, El este, într-adevăr, Mărinimos faţă de cei care cer iertare.

38. Am zis: „Coborâţi cu toţii [din Rai]! Dacă va veni la voi, vreodată, din partea Mea, vreo călăuzire, atunci, cei care vor urma călăuzirea Mea nu se vor teme şi nu vor avea necazuri!”

39. Cât priveşte pe cei ce nu cred şi socot minciuni semnele[24] Noastre, aceia vor avea parte de Foc; ei vor rămâne acolo pe veci!

40. O, voi, Fiii lui Israel[25]! Amintiţi-vă de binefacerile Mele pentru voi! Ţineţi-vă de legământul (Ahd) vostru faţă de Mine, pentru ca şi Eu să îndeplinesc legământul vostru. Şi temeţi-vă de Mine!

41. Şi credeţi în ceea ce am coborât[26], care întăreşte ceea ce voi aveţi deja la voi[27] şi nu fiţi primii care nu cred în ea! Şi nu târguiţi versetele Mele pe un preţ mic şi aveţi teamă de Mine!

42. Şi nu acoperiţi adevărul cu deşertăciunea şi nu tăinuiţi adevărul cu bună-ştiinţă[28]!

43. Şi ridicaţi-vă pentru rugăciune (sālāt) şi daţi obligaţia (zekāt) şi înclinaţi-vă (rukü) împreună cu cei care se închină[29]!

44. Voi porunciţi oamenilor evlavie, dar uitaţi de propriile voastre suflete? Şi voi citiţi Cartea[30]! Oare nu pricepeţi?

45. Şi căutaţi ajutor în răbdare şi în rugăciune; ele sunt lucruri grele, dar nu pentru cei evlavioşi,

46. Care gândesc că se vor întâlni, negreşit, cu Domnul lor şi că se vor întoarce la El.

47. O, voi, Fiii lui Israel! Aduceţi-vă aminte de bunăvoinţa Mea faţă de voi! Căci Eu v-am acordat merite înaintea altora[31].

48. Şi temeţi-vă de Ziua în care nici un suflet (om) nu va putea face nimic pentru alt suflet şi nu va primi nici o mijlocire şi nu se va accepta nimic în schimb[32] şi nu va veni nimeni în ajutor!

49. Şi Noi v-am mântuit de cei din neamul Faraonului[33], care vă supuneau la pedepse grele. Ei îi înjunghiau pe fiii voştri şi lăsau să trăiască femeile voastre. Aceasta era o mare încercare din partea Domnului vostru.

50. Şi-am despicat, pentru voi, marea; apoi, v-am izbăvit şi i-am înecat pe cei din neamul Faraonului, în timp ce voi priveaţi.

51. Şi Noi i-am dat termen, de 40 nopţi, lui Moise[34], iar voi, în lipsa lui, aţi adorat Viţelul[35] şi aţi devenit nelegiuiţi.

52. Apoi, Noi v-am iertat pe voi, nădăjduind că veţi arăta mulţumirea voastră.

53. Şi Noi i-am dat lui Moise Cartea şi Furkan-ul[36] ca să fiţi călăuziţi.

54. Şi când Moise zise poporului său: „O, poporul meu! Într-adevăr, voi v-aţi tiranizat propriile voastre suflete, prin adorarea Viţelului. Cereţi iertare de la Creatorul vostru! Şi răpuneţi-vă pe voi înşivă[37]! Va fi mai bine pentru voi, în faţa Creatorului vostru, iar El va primi căinţa voastră; căci, El este Iertător şi Milostiv!”

55. Şi când voi ziserăţi: „O, Moise (Musa)! Noi nu te vom crede până ce nu-L vom vedea pe Allah cu adevărat!”, atunci, v-a apucat Trăsnetul, când priveaţi.

56. Apoi, Noi v-am înviat, după ce muriserăţi[38], sperând că veţi fi recunoscători.

57. Şi v-am întins Noi umbră, cu nori, şi am făcut să coboare peste voi manna şi ortolane[39], zicând: „Mâncaţi din bunătăţile pe care vi le-am atribuit Noi!” Ei nu Ne-au tiranizat pe Noi, ci şi-au tiranizat propriile lor suflete!

58. Cândva, Noi le-am zis: „Intraţi în această cetate[40], mâncaţi ce doriţi, de unde doriţi! Intraţi prin poartă prosternându-vă şi rostiţi: Hittatun[41]!, ca să vă mântuim de păcatele voastre! Căci Noi vom oferi mai mult celor binefăcători”.

59. Dar, nelegiuiţii au schimbat cu altă vorbă ceea ce li s-a spus[42]. De aceea, Noi, din cauza răutăţilor făcute de ei, am trimis, din Cer, mânia Noastră asupra acelor nelegiuiţi.

60. De asemenea, când Moise (Musa) a cerut apă pentru poporul său, Noi i-am zis: „Loveşte cu toiagul tău în stâncă!” Atunci, din stâncă[43] au ţâşnit, numaidecât, douăsprezece izvoare. Fiecare seminţie şi-a recunoscut locul de băut. Noi le-am spus: „Mâncaţi şi beţi din roadele dăruite de Allah! Nu provocaţi dezordine pe pământ!”

61. Şi când voi aţi spus: „O Moise (Musa)! Noi nu putem suporta numai un fel de hrană. De aceea, roagă pe Domnul tău, pentru noi, să ne dea din cele ce produce pământul, din legumele sale şi dovleci (castraveţi) şi usturoi şi linte şi ceapă!” Atunci, el zise: „ Voiţi să schimbaţi cu mai rău, ceea ce este mai bun? Coborâţi în alt ţinut (misr), unde veţi putea găsi cele ce doriţi voi!” Iată că, de atunci, s-au abătut asupra lor semnele înjosirii şi sărăciei şi au dat peste mânia lui Allah, pentru că ei au tăgăduit versetele lui Allah şi i-au ucis, pe nedrept, pe profeţi. Aceasta, deoarece ei s-au răzvrătit şi au provocat nelegiuiri.

62. Într-adevăr, cei care cred, precum şi cei care cred dintre iudei (Hadu) şi creştini (Nasara) şi sabei (Sabiin)[44] în Allah şi în Ziua de-apoi şi săvârşesc fapte bune, ei se vor bucura de răsplată de la Domnul lor şi nu se vor teme şi nu vor avea necazuri.

63. Şi când Noi luarăm jurământul vostru şi înălţarăm muntele[45] deasupra voastră, zicându-vă: „Respectaţi cu tărie ceea ce v-am dat Noi şi pomeniţi de ceea ce se află în ea! Poate veţi fi cu smerenie!”

64. Apoi, voi v-aţi întors [spatele]. Dacă nu exista milostenia şi îndurarea lui Allah în privinţa voastră, eraţi printre cei pierduţi.

65. Fără îndoială, voi ştiţi pe acei dintre voi care au încălcat Sabat[46]-ul, iar Noi le-am zis: „Fiţi maimuţe josnice[47]!”

66. Noi am făcut aceasta spre a fi pildă pentru cei care au văzut fapta şi pentru urmaşii lor, precum şi drept un avertisment celor smeriţi[48].

67. Şi [de asemenea] când Moise (Musa) zise celor din poporul său: „Allah vă porunceşte să sacrificaţi o vacă[49]”, ei i-au spus: „Tu râzi de noi?” El le-a zis: „Să mă ferească Allah să mă număr printre cei neştiutori!”

68. Ei i-au spus: „Roagă-te de Domnul tău, pentru noi, să ne arate clar cum anume să fie!” El le zise: „Spune ca vaca să fie nici bătrână, nici prea tânără, ci să fie între aceste două. Îndepliniţi numaidecât ce vi se porunceşte!”

69. Atunci, ei i-au spus: „Roagă-l pe Domnul tău ca să ne spună culoarea vacii”, iar el le-a spus: „El zice că este vorba de o vacă de culoarea galbenă, cu părul strălucitor şi plăcută la vedere”.

70. Dar ei i-au zis: „O, Moise (Musa)! Roagă-te Domnului tău să ne explice ce fel de vacă anume să fie vaca aceea, căci noi o încurcăm [cu alte vaci]. Cu voia lui Allah, noi vom îndeplini porunca; vom găsi o cale”.

71. Dar el le-a zis: „Allah spune aşa: [Ea este o vacă nepusă încă la jug, care nu a arat, nu a udat grâul, umblă de bună voie şi care nu are nici o pată]. Atunci i-au zis: Ne-ai descris însuşirile vacii!” Găsind numaidecât vaca, au tăiat-o. Dar era cât pe-aci să nu fie în stare s-o taie[50].

72. [Apoi, Allah a poruncit astfel]: „Unul dintre voi a omorât un om şi v-aţi învinuit unii pe alţii în legătură cu ucigaşul lui. Dar, Allah va scoate la iveală ceea ce voi tăinuiţi.”

73. Apoi, Noi le-am zis: „Loviţi pe acela cu o bucată din vaca tăiată!” Iată: aşa învie Allah pe morţi şi vă arată vouă semnele Sale! Poate veţi înţelege!

74. Apoi, inimile voastre iarăşi s-au învârtoşit. Iată-le, deci, ca pietrele sau încă şi mai tari ca ele! Căci, există pietre din care ţâşnesc izvoare, altele crapă şi din ele iese apă, iar altele se prăbuşesc de sus în jos, de frica lui Allah! Şi Allah nu este nepăsător faţă de ceea ce faceţi voi!

75. Oare voi (credincioşii) socotiţi că ei vor crede împreună cu voi? Cândva, printre ei exista o grupare care a auzit Cuvântul lui Allah, dar apoi, după ce l-au priceput, ei l-au răstălmăcit cu bunăştiinţa lor[51]!

76. Şi când ei[52] se întâlnesc cu credincioşii, le spun: „Noi credem!” dar, când rămân între ei, zic, unii altora: „Voiţi voi să le vorbiţi despre ceea ce v-a dezvăluit Allah[53]? Căci ei ar aduce aceasta ca o dovadă împotriva voastră, în faţa Domnului vostru! Oare nu pricepeţi?”

77. Oare ei nu pricep că Allah cunoaşte şi ceea ce tăinuiesc ei şi ceea ce spun cu voce tare?

78. Există printre ei unii neştiutori[54] care nu cunosc Scriptura (Kitab) şi doar au presupuneri şi închipuiri.

79. Vai de cei care scriu Cartea cu mâna lor, iar apoi zic: „Aceasta este din partea lui Allah!”, spre a o vinde pentru un venit oarecare. Vai de ei, pentru ceea ce au scris mâinile lor şi vai de ei, pentru ceea ce au agonisit!

80. Ei au zis: „Pe noi nu ne va atinge Focul, decât câteva zile numărate!” Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Aţi făcut voi un legământ cu Allah? Or, Allah nu încalcă deloc legământul Său! Sau, voi spuneţi despre Allah ceea ce nu ştiţi?”

81. Nu! Oricine face răutate şi acea răutate îl cuprinde din toate părţile; cei de acest fel sunt demni de Foc! Ei vor rămâne acolo în veci!

82. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, ei sunt demni de Rai. Ei vor rămâne acolo în veci!

83. Cândva, Noi am făcut legământ cu Fiii lui Israel, zicându-le: „Să nu vă supuneţi decât lui Allah şi să vă purtaţi bine cu părinţii voştri şi cu apropiaţii voştri şi cu orfanii şi cu cei sărmani şi să vorbiţi oamenilor cu vorbe bune şi să îndepliniţi rugăciunea şi să daţi obligaţia (zekät)!” Apoi, voi v-aţi îndepărtat, afară de unii dintre voi, şi v-aţi lepădat[55].

84. De asemenea, luaserăm cuvântul vostru că nu veţi vărsa sângele vostru şi să nu alungaţi pe unii din ţinuturile voastre. Voi aţi fost de acord şi sunteţi martori!

85. Apoi, voi aţi început să vă omorâţi între voi şi aţi alungat unele grupuri dintre voi, din ţinuturile lor şi v-aţi unit între voi împotriva lor, pentru răutate şi vrăjmăşie[56]. Şi dacă ei (musulmanii) sunt aduşi la voi captivi (üsera), voi faceţi negoţ cu ei, deşi vă era oprit să-i scoateţi [din vetrele lor]! Sau, voi credeţi într-o parte a Scripturii şi tăgăduiţi altă parte a ei? Apoi, nu există altă răsplată, pentru aceia dintre voi care fac acestea, decât înjosire în lumea de aici, iar în Ziua de-apoi, ei vor fi supuşi la cazne dintre cele mai aspre. Căci, Allah nu este fără băgare de seamă faţă de faptele voastre!

86. Iată-i pe cei care au cumpărat viaţa de aici, pentru cea de dincolo! Dar, pedeapsa lor nu va fi micşorată şi ei nu vor primi ajutor.

87. Şi Noi i-am dat lui Moise (Musa) Scriptura [Kitab) şi am trimis după el alţi mesageri. Şi lui Iisus, Fiul Mariei[57], Noi i-am dat semnele Noastre şi l-am confirmat cu Duhul-Sfânt[58]. De fiecare dată când un profet vă aducea ceva neplăcut vouă, voi vă îngâmfaţi; pe unii i-aţi făcut mincinoşi, iar pe alţii i-aţi omorât!

88. Şi ei (necredincioşii) au zis: „Inimile noastre sunt împresurate[59]!” Dar Allah i-a blestemat pentru necredinţa lor.

89. Şi când vine la ei, de la Allah, Cartea (Coranul) care întăreşte ceea ce aveau deja[60], atunci, deşi, mai înainte, se rugau pentru biruinţă asupra necredincioşilor, totuşi, când le-a venit ceea ce ştiau, ei n-au crezut în El (Coran). Blestemul lui Allah cade asupra celor ce nu cred!

90. Ei şi-au vândut sufletele lor pe nimica toată! Căci, ei tăgăduiesc ceea ce Allah a făcut să coboare, din invidie, că Allah, prin bunăvoinţa Sa, face să coboare revelaţia Sa asupra acelora dintre robii Săi pe care El îi voieşte[61]. Ei au agonisit, deci, mânie peste mânie. Căci, pentru necredincioşi există o pedeapsă înjositoare!

91. Şi când li se spune: „Credeţi în ceea ce a coborât Allah!”, ei răspund: „Noi credem în ceea ce ni s-a coborât nouă!” şi tăgăduiesc restul[62], deşi, fiind adevărat, acesta confirmă ceea ce aveau deja la ei. Tu (O, Muhammed!) spune-le astfel: „Dacă sunteţi credincioşi, atunci, de ce i-aţi omorât pe profeţii de mai înainte ai lui Allah?”

92. Moise (Musa) venise la voi cu dovezi. Dar, în lipsa lui, voi v-aţi închinat viţelului, devenind, în felul acesta, nelegiuiţi!

93. Cândva, zicându-vă: „Ţineţi-vă de ceea ce v-am dat vouă şi, ascultând de poruncile de acolo, procedaţi ca atare!”, ridicasem Sinai-ul[63] asupra voastră şi luasem de la voi un Legământ solemn. Iar ei au spus: „Am auzit şi am contestat!”, pentru că, în inimile lor, prin necredinţa lor, ei se adăpau cu viţelul[64]. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Dacă sunteţi credincioşi, ce rău este ceea ce vă porunceşte credinţa voastră!”

94. Mai spune-le: „Dacă Locuinţa de apoi[65], de lângă Allah, vă aparţine numai vouă şi nu şi altor oameni, atunci, doriţi-vă moartea voastră, dacă sunteţi devotaţi!”

95. Dar ei nu se vor grăbi nicicând la aceasta, din pricina celor săvârşite mai înainte, cu mâinile Ior[66]. Şi Allah îi cunoaşte pe cei nelegiuiţi!

96. Tu îi vei găsi pe ei ca fiind cei mai dornici de viaţă, dintre oameni. Şi păgânii (müşrikin) vor să trăiască o mie de ani. Dar viaţa lungă nu-i va salva de pedeapsă! Căci, Allah vede faptele lor!

97. Tu (O, Muhammed!) spune: „Cine este vrăjmaşul [îngerului] Gabriel?” Căci el[67] a coborât, cu voia lui Allah, în inima Ta [Coranul], ceea ce confirmă cele ce au fost coborâte înaintea Lui şi care arată calea cea dreaptă şi dă de veste celor credincioşi;

98. Cine se declară duşmanul lui Allah şi al îngerilor şi al profeţilor şi al lui Gabriel şi a lui Mikail[68], să ştie că Allah este duşmanul celor care nu cred!

99. Noi am coborât pentru Tine semne (versete) clare şi nu le tăgăduiesc decât cei perverşi.

100. Şi, ori de câte ori ei (iudeii) au jurat, oare unii dintre ei n-au stricat Legământul? Aceasta, pentru că cei mai mulţi dintre ei nu cred.

101. Şi când a venit la ei, din partea lui Allah, un profet care confirma ceea ce deja aveau ei, unii dintre ei, cărora li s-a acordat Scriptura (Kitab), au aruncat Cartea lui Allah în spatele lor, ca şi cum nu ştiau nimic despre aceasta[69].

102. Ei s-au supus născocirilor Satanelor pentru ruinarea împărăţiei lui Solomon[70]; dar Solomon nu a devenit necredincios, pe când diavolii au devenit necredincioşi, pentru că ei învăţau pe oameni vrăjitoria, precum şi cele ce fuseseră revelate celor doi îngeri din Babilon (Babil): Harut şi Marut[71]. Dar cei doi nu învăţau pe nimeni fără să spună: „Noi suntem doar pentru ispită; deci, tu nu fi necredincios!” De la ei au învăţat [unii] să dezbine soţul şi soţia. Dar, fără voia lui Allah, magiile vrăjitorilor nu aduc, nimănui, nici un fel de pagube. Însă, ei[72] învaţă lucruri care le dăunează şi nu le aduc foloase. Ceea ce ştiu ei este că cei care se lasă cumpăraţi de aceasta (vrajă) nu au răsplată în Lumea de apoi. Într-adevăr, ce negoţ rău au făcut ei că şi-au vândut sufletele lor! De-ar fi ştiut ei aceasta!

103. Dacă ei credeau şi trăiau cu evlavie, răsplata din partea lui Allah ar fi, desigur, şi mai mare. De-ar fi ştiut ei aceasta!

104. O, voi, credincioşi! Să nu spuneţi: „Rä’inä[73]!” Ziceţi: „Unzurna[74]!” Şi luaţi seama! Căci, pentru necredincioşi există o pedeapsă dureroasă!

105. Nici necredincioşii care cred în Scriptură {Kitab) şi nici idolatrii[75] nu doresc să coboare de la Domnul vostru ceva bun pentru voi şi nici nu le place. Dar Allah acordă bunăvoinţa Sa cui anume doreşte El. Căci, Allah posedă Bunăvoinţă Nemărginită!

106. Dacă Noi anulăm un verset sau îl facem să fie uitat, Noi aducem altul mai bun decât acela sau unul asemănător. Oare nu ştii că Allah este Atotputernic?[76]

107. Nu ştii oare că împărăţia cerurilor şi a pământului aparţine lui Allah şi că, pentru voi, nu există un alt ocrotitor în afară de El?

108. Sau doriţi voi să-L întrebaţi pe Profetul vostru (Mahomed), aşa cum a fost întrebat, mai înainte, Moise (Musa)[77]? Cel care schimbă credinţa cu necredinţă, se abate, într-adevăr, din calea cea dreaptă.

109. Mulţi dintre cei ce cred în Scriptură[78], datorită invidiei din sufletele lor, vor să vă întoarcă de la credinţa voastră la necredinţă. Şi asta, după ce Allah le-a arătat adevărul! Iertaţi-i şi lăsaţi-i până ce Allah va veni cu porunca Sa[79]. Fără îndoială, Allah este capabil de toate!

110. Ridicaţi-vă la rugăciune (salat) şi daţi Darea[80]! Şi pentru tot binele pe care îl faceţi pentru voi înşivă, veţi fi răsplătiţi de Allah. Căci, Allah vede tot ceea ce faceţi voi!

111. Ei au zis: „Nu vor intra în Rai decât iudeii sau Nazaritenii[81]!” Aceasta este dorinţa lor. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Aduceţi dovada voastră, dacă aveţi dreptate!”

112. Dimpotrivă, cel care se supune lui Allah şi săvârşeşte fapte bune, acela va avea răsplată de la Domnul său. Şi el nu se va teme de nimic şi nu va avea nici un motiv de îngrijorare!

113. Şi iudeii zic: „Creştinii (Nasara) nu au vreun temei!”, iar creştinii zic: „Iudeii nu au vreun temei!” Aceasta, cu toate că ei citesc Scriptura[82]! Asemenea lor zic, unii altora, şi cei care nu ştiu[83]! Dar Allah va hotărî, în Ziua de-apoi, în legătură cu părerile lor diferite.

114. Şi cine oare sunt mai păcătoşi decât aceia care împiedică, în moscheile lui Allah, pomenirea numelui Său şi se străduiesc să le ruineze? Ei n-ar trebui să intre în ele decât cu pioşenie! Ei vor avea parte, în această lume, de înjosire, iar în Lumea de-apoi, de o pedeapsă enorm de mare!

115. Şi Răsăritul şi Apusul aparţin lui Allah! Deci, încotro vă veţi întoarce, acolo se află faţa lui Allah. Căci, Allah este Nemărginit şi Atotştiutor!

116. Ei (necredincioşii) spun: „Allah a adoptat un fiu[84]!” Ferească! Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Totul ascultă de El!

117. El este Creatorul cerurilor şi al pământului! Dacă voieşte ceva, El doar spune: „Fii!” şi acel ceva apare numaidecât!

118. Şi cei ignoranţi[85] spun: „Oare nu se cuvenea ca Allah să vorbească cu noi sau să ne vină un semn?” Şi cei de dinaintea lor spuneau vorbe asemănătoare. Inimile (sufletele) lor seamănă. Noi am arătat semne clare pentru cei care s-au convins!

119. Noi Te-am trimis (O, Muhammed!) cu Adevărul, ca un vestitor şi pentru avertizare. Şi Tu nu vei fi întrebat despre cei demni de infern!

120. Până nu vei da ascultare credinţelor[86] lor, nici evreii şi nici creştinii nu vor fi mulţumiţi de Tine. Tu spune-le: „Calea lui Allah este calea cea dreaptă!” Dacă, după ştiinţa dată Ţie, vei urma dorinţele lor, atunci, nu vei avea de la Allah nici ocrotire şi nici ajutor!

121. Unii dintre cei cărora le-am dat Cartea[87] o citesc prin psalmodiere, deoarece ei cred în Carte. Cât priveşte pe cei care o tăgăduiesc, ei au de pierdut, cu adevărat!

122. O, Fiii lui Israel! Amintiţi-vă de binefacerile pe care vi le făcusem vouă, precum şi de faptul că v-am ales pe voi înaintea altora!

123. Şi fereşte-Te de ziua în care nici un suflet nu va putea face nimic pentru alt suflet şi nu se va primi nimic pentru schimb şi nu va fi de folos nici o mijlocire! Şi nici nu se poate acorda vreun ajutor!

124. Şi Abraham (Ibrahim) fusese încercat de Domnul său cu unele porunci, iar când el le-a îndeplinit, El (Allah) i-a spus: „Eu te fac Imam, peste oameni!” Atunci, (Abraham) a întrebat: „Şi pe urmaşii mei[88]?” El i-a răspuns: „Legământul Meu nu priveşte pe nelegiuiţi!”

125. Şi când Noi am desemnat Lăcaşul (Ka’aba) ca loc de adunare şi de refugiu pentru oameni, (am zis): „Ţineţi, deci, ca loc de cult, locul lui Abraham[89]!” Căci Noi am făcut legământ cu Abraham şi cu Ismail[90], zicându-le: „Păstraţi curat Lăcaşul Meu[91] pentru cei care îl vor înconjura[92] şi se vor retrage acolo şi se vor pleca şi se vor prosterna!”

126. Şi zise Abraham: „O, Domnul meu! Fă din acesta un oraş al siguranţei şi oferă merinde oamenilor care cred în Allah şi în Ziua de-apoi!” Iar El zise: „Şi cei care nu cred vor avea parte, o vreme, de hrană şi de bucurii; apoi, îi voi supune la pedeapsa Focului. Ce rău e locul acela!”

127. Şi când Abraham a pus, împreună cu Ismail, temelia Lăcaşului, a zis: „O, Domnul nostru! Primeşte din partea noastră! Căci, numai Tu eşti Cel care Aude, care Ştie!”

128. [Ei au mai spus]: „O, Domnul nostru! Fă-ne pe noi, amândoi, supuşii Tăi[93]. Fă şi din seminţia noastră o comunitate musulmană (muslim)! Şi arată-ne ritualul nostru şi primeşte ruga noastră de iertare! Căci, Tu eşti Iertător, Milostiv!”

129. [Ei au mai spus]: „O, Domnul nostru! Trimite-le, din rândurile lor, un mesager care să le recite semnele Tale şi să-i înveţe Cartea şi înţelepciunea Ta şi să-i purifice. Căci, Tu eşti cel Puternic, înţelept!”

130. Şi cine s-ar lepăda de credinţa lui Abraham afară de cei care nesocotesc propriul lor suflet? Într-adevăr, Noi l-am ales pe el în lumea aceasta! Şi este cert că în Lumea de-apoi el se va număra dintre cei buni.

131. Când Domnul său i-a spus: „Fii supus!”, el a zis: „Eu mă supun Stăpânului Lumilor!”

132. A lăsat Abraham aceasta ca îndemn fiilor săi; la fel şi Iacob: „O, fiii mei! Allah a ales pentru voi această credinţă. Să nu muriţi altfel, decât ca musulmani (muslimun)!”[94]

133. Oare voi[95] aţi fost martori când moartea L-a chemat pe Iacob, care le-a spus, atunci, fiilor săi: „Pe cine veţi adora voi după mine?” Iar ei răspun- seră: „Noi vom adora pe cel care este Allah pentru tine şi, de asemenea, pe Allah-ul părinţilor tăi, Abraham şi Ismail şi Ishak[96], pe Allah cel Unic, căruia noi ne supunem!”

134. Iată o comunitate care a trecut. Ea are ceea ce şi-a agonisit; şi voi, de asemenea, veţi avea ceea ce aţi agonisit[97]. Şi voi nu veţi fi întrebaţi despre faptele lor.

135. Ei spun[98]: „Deveniţi iudei sau creştini, ca să găsiţi călăuzirea!” Tu (O, Muhammed!) spune: „Dimpotrivă! Noi urmăm sincer credinţa lui Abraham! Căci, el nu s-a numărat dintre idolatri!”

136. Spuneţi[99]: „Noi credem în Allah şi în ceea ce ni s-a coborât (revelat) nouă, precum şi în cele ce au fost coborâte lui Abraham (Ibrahim) şi Ismail şi Ishak şi Iacob (Yakub) şi triburilor[100], ca şi în cele date, de Domnul lor, lui Moise (Musa) şi Isus (Isa) şi altor profeţi. Noi nu facem vreo deosebire între ei! Căci Lui îi suntem supuşi (muslimun)!”

137. Dacă ei[101] vor crede în ceea ce credeţi voi, atunci, ei vor fi, fără îndoială, pe calea cea bună. Şi dacă se abat, atunci, ei vor cădea în schismă[102]. Atunci, Allah vă va fi de-ajuns vouă! Căci, El aude, ştie!

138. „Rânduiala (religia) lui Allah! Şi oare cine are o rânduială mai bună decât Allah? Iar noi numai Lui ne supunem!”

139. Tu spune-le: „Voi vreţi să vă certaţi cu noi despre Allah, care este şi Domnul nostru şi Domnul vostru? Faptele noastre ne privesc pe noi, iar faptele voastre vă privesc pe voi! Noi îi suntem devotaţi numai Lui!”

140. Sau voiţi să spuneţi că Abraham şi Ismail şi Ishak şi Yakub şi triburile erau iudei sau creştini[103]? Tu (O, Muhammed!) spune: „Oare voi sunteţi mai ştiutori sau Allah?” Şi cine poate fi mai nelegiuit decât cel care tăinuieşte o mărturie care i-a fost adusă la cunoştinţă de Allah? Şi Allah nu este indiferent faţă de faptele voastre!

141. Ei au făcut parte dintr-o seminţie care a venit şi a trecut. Agoniselile lor sunt ale lor şi agoniselile voastre sunt ale voastre. Voi nu veţi fi întrebaţi despre faptele lor!

142. Unii oameni fără chibzuială vor spune: „Cine i-a întors de la orienta-rea[104] lor de mai înainte?” Tu spune-le: „Şi Răsăritul şi Apusul sunt ale lui Allah! El călăuzeşte pe calea cea dreaptă pe cine voieşte!”

143. Astfel, Noi am făcut din voi, [O, Musulmani!], un popor de mijlo- citori, ca să fiţi martori pentru oameni, iar Profetul să fie martor pentru voi. Şi Noi n-am ales Kıbla pe care o ai acum decât pentru a şti cine anume urmează Profetul şi cine anume se întoarce pe călcâie[105]. Aceasta va fi ceva greu? Dar nu pentru cei călăuziţi de Allah. Căci, Allah nu va face ca să se irosească credinţa voastră! Desigur, Allah este Mărinimos faţă de oameni!

144. Noi vedem că Tu (O, Muhammed!) ţi-ai îndreptat faţa spre cer. Noi Te vom îndrepta spre Kıbla care va fi pe placul Tău. Deci, întoarce faţa Ta spre Moscheea cea Sfântă[106]. Şi oriunde v-aţi afla[107], să vă întoarceţi feţele voastre într-acolo! Iar cei cărora li s-a dat Cartea (Coranul) ştiu că acesta este adevărul din partea Domnului lor. Căci, Allah nu este nepăsător faţă de faptele lor.

145. Orice fel de semne (versete) ai prezenta Tu celor cărora li s-a dat Scriptura[108], ei nu se vor întoarce spre Kıbla -ua Ta. Şi nici Tu nu Te vei întoarce spre orientarea (Kıbla) lor. Ei nu se îndreaptă spre orientarea unora sau altora dintre ei. Iar dacă, după ştiinţa dată Ţie, Tu vei urma poftele lor, atunci, Te vei număra, negreşit, printre nelegiuiţi!

146. Cei cărora le-am dat Scriptura îl cunosc pe El[109] aşa cum cunosc pe fiii lor proprii. Totuşi, unii dintre ei tăinuiesc adevărul cu ştiinţă[110].

147. Adevărul vine de la Domnul Tău. Ca atare, nu fi dintre cei care se îndoiesc!

148. Şi toţi au câte o direcţie spre care îşi îndreaptă feţele lor[111]. Deci, întreceţi-vă pentru fapte bune! Oriunde v-aţi afla, Allah vă va aduna pe toţi! Căci, Allah este Atotputernic!

149. De oriunde ai porni, întoarce-ţi faţa ta spre Moscheea-Sfântă[112]! Iată, acesta este adevărul de la Domnul tău. Căci, Allah nu este nepăsător faţă de ceea ce faceţi voi!

150. De orişiunde porneşti, întoarce-ţi faţa spre Moscheea-Sfântă! Şi oriunde v-aţi afla, întoarceţi-vă feţele voastre în partea aceea, pentru ca oamenii să nu aibă dovezi împotriva voastră, afară de cei care sunt nelegiuiţi. Să nu vă temeţi de ei! Temeţi-vă numai de Mine, ca Eu să împlinesc binefacerea Mea pentru voi şi s-ar putea să fiţi bine călăuziţi!

151. Noi v-am trimis, dintre voi, un Profet care să vă recite versetele Noastre şi să vă purifice şi să vă înveţe Cartea (Coranul) şi înţelepciunea şi să vă înveţe ceea ce voi nu ştiaţi!

152. Deci, pomeniţi-Mă pe Mine! Şi Eu îmi voi aduce aminte de voi! Şi fiţi mulţumitori faţă de Mine! Nu fiţi tăgăduitori!

153. O, voi, credincioşi! Căutaţi ajutor în statornicie şi rugăciune! Căci, Allah este cu cei statornici!

154. Şi nu spuneţi că: „Sunt morţi!” cei ucişi pe drumul lui Allah! Dimpotrivă, ei sunt vii, dar voi nu vă daţi seama de aceasta!

155. Negreşit, Noi vă vom încerca pe voi cu ceva, cu teamă şi foamete şi cu lipsa de avuţie şi de suflete şi de agoniseli. Dar Tu dă veste bună celor statornici!

156. Celor care, atunci când se abate asupra lor vreo nenorocire, spun: „Noi existăm pentru Allah şi ne întoarcem spre El!”

157. Iată, peste ei se lasă binecuvântarea şi milostenia Domnului lor! Căci, ei sunt cei călăuziţi!

158. Safa şi Merve[113] sunt simbolurile lui Allah. Dacă, cel care face Pelerinajul Casei[114] sau Umra[115], le înconjoară, acela nu păcătuieşte[116]. Cine săvârşeşte o faptă bună de bunăvoie, Allah este satisfăcut şi este Atotştiutor.

159. Cei care tăinuiesc cele ce Noi am coborât, ca dovadă clară şi drept călăuză, după ce le-am adus la cunoştinţa oamenilor prin Carte[117], iată, pe aceia Allah îi blestemă şi ei sunt blestemaţi şi de către blestemători.

160. Afară de cei care s-au căit şi s-au îndreptat şi au spus [adevărul]. Eu primesc căinţa lor. Căci, Eu sunt primitor de căinţe şi îndurător!

161. Cât priveşte pe cei care nu cred şi mor necredincioşi, asupra lor cade blestemul lui Allah şi al îngerilor şi al tuturor oamenilor.

162. Ei vor rămâne acolo[118] în veci; nu le vor fi uşurate pedepsele şi nu vor fi luaţi în seamă.

163. Şi Ilah-ul[119] vostru este Allah cel Unic! în afară de El nu există Ilah! El este Milos şi Milostiv[120]!

164. Pentru un popor care pricepe există semne în crearea cerurilor şi a pământului, în succesiunea dintre ziua şi noaptea, în corăbiile care plutesc pe mare, încărcate cu cele folositoare oamenilor, în apa coborâtă de Allah din cer, cu care El reînvie pământul, după ce a murit[121], şi pe care El răspân- deşte tot felul de vietăţi, ca şi în va-riaţia vânturilor şi a nourilor care aşteaptă între cer şi pământ.

165. Şi există unii, printre oameni, care, în afară de Allah, adoptă şi semeni (rivali) şi îi adoră ca şi Allah. Dar, cei care cred sunt mai statornici în iubirea lor faţă de Allah. De-ar fi ştiut nelegiuiţii, când vor fi pedepsiţi, că toată puterea aparţine lui Allah şi că pedeapsa lui Allah este aspră!

166. Când cei urmaţi se vor dezice de cei care i-au urmat şi vor vedea pedeapsa, iar legăturile dintre ei se vor rupe cu totul;

167. Atunci, cei care le-au dat ascultare vor spune: „Ah, de-ar fi posibil ca noi să ne întoarcem! Ne vom îndepărta de ei; aşa cum ei s-au îndepărtat de noi!” Aşa le va arăta Allah faptele lor şi ei se vor căi, dar ei nu vor mai ieşi din Foc.

168. O, voi, oameni! Mâncaţi ce este îngăduit şi curat, din cele ce se află pe pământ şi nu urmaţi deloc paşii Diavolului, căci el este duşmanul vostru declarat!

169. El vă porunceşte vouă numai răul şi ticăloşenia şi să spuneţi, despre Allah, ceea ce voi nu ştiţi[122]!

170. Şi când li se spune: „Ascultaţi de ceea ce a coborât Allah!”, ei zic: „Nu! Noi urmăm după ceea ce am găsit de la părinţii noştri!” Chiar dacă strămoşii lor erau neştiutori şi nu erau bine călăuziţi?

171. Cei care nu cred seamănă cu cel care strigă pe sine, dar nu aude decât o chemare şi o voce. Deci, surzi, muţi, orbi, ei nu pricep nimic!

172. O, voi, credincioşi! Mâncaţi bunătăţile pe care Noi vi le-am dăruit şi aduceţi mulţumirile voastre lui Allah, dacă îl adoraţi pe El!

173. El v-a interzis mortăciunea şi sângele şi carnea de porc (HINZIR) şi ceea ce asupra căruia s-a invocat altcineva decât Allah[123]. Dar dacă cineva este silit să mănânce din ele, fără poftă şi fără a întrece măsura, nu este păcat pentru el. Căci, Allah este Iertător, Milostiv!

174. Cei care tăinuiesc ceea ce a coborât Allah prin Scriptură[124] şi vând acel ceva cu un preţ oarecare nu fac decât să umple burţile lor cu foc. În Ziua de-apoi, Allah nu li se va adresa şi nu-i va purifica şi va exista, pentru ei, o pedeapsă dureroasă.

175. Ei au cumpărat rătăcirea, în locul călăuzirii şi pedeapsa, în locul iertării! Cât de mult vor îndura ei în Foc!

176. Pentru că Allah a coborât Cartea (Coranul) cu Adevăr. Iar cei care se ceartă în privinţa acestei Cărţi sunt departe, în dezbinare.

177. Evlavia nu este ca voi să vă întoarceţi feţele voastre spre Răsărit sau spre Apus. Dar, evlavia este a crede în Allah şi în Ziua de-apoi şi în îngeri şi în Carte şi în profeţi şi în a da din avuţia sa, din iubire faţă de El[125] , celor apropiaţi şi orfani şi sărmani şi călătorului şi cerşetorilor şi pentru cei aflaţi sub jug[126], precum şi în a oficia rugăciunea şi în a oferi Dania (zekät) şi în îndeplinirea legământului, de către cei care l-au făcut şi în răbdare în faţa necazurilor, la rău şi în timpul primejdiei. Iată, aceştia sunt cei devotaţi şi aceştia sunt cei evlavioşi!

178. O, voi, credincioşi! Vi s-a prescris vouă talionul[127], în privinţa celor ucişi: liber pentru liber şi rob pentru rob şi femeie pentru femeie! Iar dacă acel cineva este iertat cu ceva de fratele său[128], atunci, să se urmeze cum este mai bine după datină şi să se dea o despăgubire de binefacere. Iată, aceasta este o înlesnire, pentru voi, din partea Domnului vostru şi o bunăvoinţă. Deci, dacă, după aceea, cineva atacă[129], atunci, pentru el există o pedeapsă dureroasă.

179. Şi există viaţă, în talion, pentru voi[130]! De aceea, o, voi, cei hărăziţi cu minte, poate că veţi fi pioşi!

180. Când vine moartea la vreunul dintre voi, dacă lasă bunuri, testa- mentul vă este prescris în favoarea părinţilor şi a celor apropiaţi (rudelor), după datină. Este o îndatorire pentru cei cu frică!

181. Deci, acela care îl modifică[131], după ce l-a auzit, atunci, păcatul cade asupra celor care îl schimbă. Căci, Allah aude şi este Ştiutor!

182. Dacă cineva se teme că un testator săvârşeşte nedreptate sau un păcat şi dacă face mijlocire între ei, atunci, el nu păcătuieşte. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

183. O, voi, cei care credeţi! Vi s-a prescris postul[132], aşa cum li s-a prescris şi celor de dinaintea voastră. Poate veţi fi temători!

184. în zile numărate[133]! Deci, acela care, dintre voi, este suferind sau se află în călătorie, acela să le numere în alte zile[134]. Dar, pentru cei care pot să suporte, există o compensare (fidye): Hrană pentru un sărman[135]! Dacă cineva face mai mult, este mai bine pentru el. Dar este mai bine pentru voi să postiţi, dacă pricepeţi!

185. Luna Ramazan, în care a fost coborât (revelat) Coran-ul, călăuză pentru oameni şi dovadă clară pentru calea cea dreaptă şi Furkan[136]. Acela care, dintre voi, este martor[137] în această lună, acela să postească! Şi care dintre voi este bolnav sau se află în călătorie, acela să-l socotească în alte zile[138]. Allah voieşte uşurare pentru voi şi nu voieşte împovărarea voastră, iar voi să completaţi termenul şi să-L preamăriţi pe Allah, pentru călăuzirea voastră pe calea cea dreaptă şi poate că veţi fi recunoscători!

186. Şi când robii Mei Te vor întreba despre Mine...[139] Eu sunt aproape! Răspund la ruga celor care Mă cheamă. Şi ei să răspundă la chemarea Mea şi să creadă în Mine! Poate vor fi călăuziţi pe calea cea dreaptă!

187. In noaptea de post vă este îngăduit să vă apropiaţi de femeile voastre. Ele sunt ca veşmintele pentru voi, iar voi sunteţi ca veşmintele pentru ele. Allah ştie că voi vă înşelaţi pe voi înşivă[140]! De aceea El a primit căinţa voastră şi v-a îngăduit. Împreunaţi-vă, deci, cu ele şi căutaţi să faceţi ceea ce Allah v-a prescris! Mâncaţi şi beţi până ce puteţi deosebi, în zori, aţa albă de aţa neagră. Apoi, ţineţi postul până noaptea şi nu vă împreunaţi cu ele când vă retrageţi la rugăciune în moschei. Acestea sunt limitele stabilite de Allah! Iată, astfel arată Allah oamenilor semnele (versetele) sale! Poate că vor fi cu teamă!

188. Şi nu însuşiţi, pe nedrept, avuţiile voastre, între voi! Şi nu faceţi promisiuni judecătorilor ca să vă îngăduie să vă însuşiţi o parte din avuţiile oamenilor, prin păcătuire şi cu bunăştiinţă.

189. Ei Te întreabă despre lunile noi. Spune-le: „Ele folosesc, pentru oameni, la socotirea timpului şi, de asemenea, pentru Pelerinaj (Hadj)”. Pioşenia nu înseamnă să intraţi la voi prin spatele caselor voastre! Dar, pioşenia înseamnă teamă [de Allah]! Deci, intraţi, în casele voastre prin porţile lor! Şi temeţi-vă de Allah! Poate veţi ajunge la salvare[141]!

190. Şi luptaţi-vă, pe drumul lui Allah, cu cei care se luptă cu voi, dar nu încălcaţi voi[142]! Căci, Allah nu-i iubeşte pe cei care încalcă [legea ]!

191. Şi ucideţi-i acolo unde îi veţi întâlni şi alungaţi-i de unde v-au alungat ei, căci, intriga (fitne) este mai rea decât uciderea. Dar nu vă luptaţi cu ei lângă Moscheea Sfântă[143], înainte ca ei să vă fi atacat pe voi. Dacă ei se luptă cu voi, atunci, omorâţi-i! Aceasta este răsplata necredincioşilor!

192. Dacă ei renunţă? Atunci, Allah este Iertător, Milostiv!

193. Şi omorâţi-i până la dispariţia intrigilor şi până ce credinţa va fi pentru Allah! Dacă ei încetează, atunci, nu mai este vrăjmăşie, cu excepţia celor nelegiuiţi.

194. Lună sfântă pentru luna sfântă[144]! Şi talionul la toate cele sfinte. Dacă vă atacă cineva, răspundeţi în aceeaşi măsură[145]! Şi temeţi-vă de Allah! Şi aflaţi că Allah este cu cei evlavioşi!

195. Şi faceţi daruri pe drumul lui Allah! Şi nu vă aruncaţi în primejdie cu propriile voastre mâini! Şi faceţi fapte de laudă. Căci, Allah iubeşte pe binefăcători!

196. Faceţi, pentru Allah, Hadj şi Umra[146]. Dacă, din oricare motiv, sunteţi opriţi de la aceasta, trimiteţi o ofrandă care va fi la îndemâna voastră. Şi nu vă tundeţi la cap până când ofranda nu ajunge la locul de jertfire! Şi dacă cineva, dintre voi, este bolnav sau are durere de cap şi se tunde, acela trebuie să dea o răsplată (fidye), prin postire sau cu pomană sau printr-o jertfă. Apoi, când veţi fi în siguranţă[147], cel care vrea, între Umra şi Hadj, trimite o ofrandă care îi este la îndemână. Cel care nu poate, acela va ţine post, trei zile, în timpul Pelerinajului şi încă şapte zile, la întoarcerea sa, în total, zece zile. Asta, pentru cel care n-are familie lângă Moscheea-Sfântă[148]. Şi temeţi-vă de Allah! Aflaţi că pedeapsa lui Allah este aspră!

197. Pelerinajul (El-Hadj) se împlineşte în lunile cunoscute[149]. Cel care se hotărăşte pentru aceasta? Atunci, în timpul Pelerinajului, sunt oprite, pentru el, apropierea de femei şi intriga şi cearta. Allah ştie faptele bune pe care le faceţi! Şi luaţi proviziile voastre, dar agoniseala cea mai bună este pioşenia. Şi temeţi-vă de Mine, o, voi, cei cu minte!

198. Nu este păcat să cereţi un câştig de la Domnul vostru[150]. Apoi, când ieşiţi de la Arafat[151], ca torentul, pomeniţi-L pe Allah lângă Maş’ar-il- Haram[152]. Şi pomeniţi-L aşa cum v-a călăuzit El, chiar dacă, mai înainte, aţi făcut parte dintre cei rătăciţi.

199. Apoi, ieşiţi pe unde ies oamenii grăbiţi[153] şi cereţi iertare de la Allah! Căci, Allah este Iertător, Milostiv!

200. Iar când terminaţi cele de îndeplinit, pomeniţi pe Allah, aşa cum îi pomeniţi pe părinţii [strămoşii] voştri, şi chiar pomeniţi-L şi mai vârtos! Dar, unii dintre oameni spun: „O, Domnul nostru! Dă-ne nouă în această lume ce este bun!” Cei de acest fel nu vor avea parte de nimic în Lumea de-apoi.

201. Şi unii dintre ei zic: „O, Domnul nostru! Dă-ne nouă ce este bun, în lumea de aici şi, de asemenea, ce este bun în Lumea de-apoi şi fereşte-ne de pedeapsa Focului!’

202. Cei de acest fel se vor bucura de ceea ce au agonisit. Căci, Allah este grabnic la socoteală!

203. Şi pomeniţi pe Allah în zilele stabilite! Nu este păcat pentru cel care se grăbeşte, cu evlavie, în primele două zile[154] şi nu păcătuieşte nici cel care poposeşte mai mult, dacă este cu frică. Şi temeţi-vă de Allah! Şi aflaţi că la El vă veţi aduna!

204. Şi există unii dintre oameni ale căror vorbe despre viaţa lumească îţi fac plăcere; şi ei aduc ca martor pe Allah despre ceea ce se află în inimile lor, deşi ei sunt cei mai straşnici gâlcevitori.

205. Şi îndată ce se întorc (pleacă), ei umblă pe pământ ca să provoace tulburare şi să distrugă semănăturile şi vietăţile. Dar Allah nu iubeşte intriga!

206. Iar când li se spune: „Temeţi-vă de Allah!”, îi cuprinde puterea trufiei. Lor le este de-ajuns Iadul[155]! Şi, într-adevăr, ce culcuş urât!

207. Iar unii dintre oameni se vând (se sacrifică) pe ei înşişi pentru a obţine mulţumirea lui Allah! Şi Allah este milos faţă de robii Săi.

208. O, voi, cei ce credeţi! Intraţi în Islam, cu toţii, şi nu urmaţi paşii Diavolului! Căci, el este, pentru voi, un vrăjmaş învederat!

209. Iar dacă vă abateţi, după ce v-au fost aduse semne clare, aflaţi că Allah este Atotputernic şi înţelept!

210. Oare aşteaptă ei ca Allah să vină la ei, ca şi îngerii, în umbra norului şi să hotărască soarta lor? Toate poruncile atârnă de Allah!

211. Întreabă-i pe Fiii lui Israel, câte semne clare le-am adus Noi! Şi cine anume schimbă binefacerea lui Allah, odată ce i s-a adus dovada clară, acela să ştie că Allah este, într-adevăr, straşnic la pedeapsă!

212. Celor care nu cred li se împodobeşte viaţa lumească şi aceştia iau în batjocură pe cei care cred. Dar, cei cu evlavie vor fi mai presus de ei în Ziua de-apoi. Căci, Allah acordă cui vrea harul său, fără măsură!

213. Oamenii formau o singură comunitate[156]. Apoi, Allah a trimis profeţi, ca vestitori şi pentru avertizare, şi a trimis, împreună cu ei, Scriptura (Kitab), cu Adevăr, pentru a hotărî, între oameni, în certurile dintre ei. Şi nu s-au gâlcevit între ei, unii împotriva altora, până la venirea lui[157]. Dar, după aducerea dovezilor? Apoi, Allah, prin îngăduinţa Sa, i-a călăuzit, pe cei care credeau[158], spre Adevăr, asupra căruia alţii se gâlceveau. Căci, Allah călăuzeşte spre calea cea dreaptă pe cine voieşte!

214. O, voi, credincioşi! Sau, aţi crezut voi că veţi intra în Rai înainte să se abată asupra voastră cele asemenea celor de dinaintea voastră? Nevoile şi necazurile i-au atins, iar ei s-au zdruncinat aşa de mult, încât, profetul şi cei care credeau, împreună cu el, au strigat: „Pe când ajutorul lui Allah? Oare Allah nu este aproape?”

215. Ei Te întreabă[159] pentru ce anume să facă danii! Tu spune: „Ceea ce daţi din avuţia voastră, daţi pentru părinţii voştri şi pentru rude şi orfani şi săraci şi pentru cei aflaţi în călătorie. Căci, Allah ştie toate faptele bune!”

216. Vouă vi s-a prescris bătălia, deşi nu vă place. Se poate ca ceva urât de voi să fie spre binele vostru, iar ceva pe placul vostru să fie rău pentru voi. Dar, Allah ştie, iar voi nu ştiţi!

217. Ei Te întreabă de luna Sfântă şi despre lupta pe durata ei. Tu spune-le: „Este un mare păcat să te războieşti în ea. Dar, în faţa lui Allah, sunt păcate şi mai mari să-i opreşti [pe oameni] din calea lui Allah, de la vizitarea Sfintei-Moschei[160] şi să alungi populaţia de acolo[161], iar intriga este un păcat şi mai mare decât omorul!” Dacă ar avea putere, ei s-ar lupta cu voi[162] până la întoarcerea voastră de la credinţa voastră. Oricare dintre voi care se leapădă de credinţa sa şi moare necredincios, faptele celor de acest fel vor fi zadarnice în lumea aceasta şi în lumea de-apoi. Iată-i pe oaspeţii Focului! Ei vor rămâne acolo în veci!

218. Cei care au crezut şi au emigrat şi au luptat pe drumul lui Allah, aceia nădăjduiesc milostenia lui Allah. Căci, Allah este Iertător, Milostiv!

219. Ei Te întreabă de vin (hamr) şi de jocul de noroc (meysir). Tu spune-le: „în amândouă există păcat mare şi ceva foloase pentru oameni. Dar, în amândouă, păcatul este mai mare decât folosul!” Şi ei Te întreabă despre ce binefaceri să facă! Tu spune-le: „Din prisosul vostru!” Aşa vă desluşeşte vouă Allah semnele Sale! Poate veţi medita;

220. Asupra acestei lumi şi asupra celei de-apoi. Şi ei Te întreabă despre orfani. Tu spune-le: „A le face bine este o faptă bună!” Şi dacă voi îi amestecaţi printre voi, atunci, ei sunt fraţii voştri (de credinţă). Şi Allah deosebeşte pe cel care seamănă discordie de binefăcător. Iar dacă Allah ar voi, v-ar da multe greutăţi. Căci, Allah este Puternic, înţelept!

221. Să nu vă căsătoriţi cu idolatre până ce ele nu cred, chiar dacă vă plac, căci, într-adevăr, o sclavă care crede este mai bună decât o păgână. Şi să nu daţi de soţie[163] idolatrilor până ce ei nu devin credincioşi, căci un rob cu credinţă este mai bun decât un păgân, chiar dacă acesta este pe plac. Ei vă invită la Foc! În timp ce Allah, prin voia Sa, vă cheamă în Rai şi la iertare! Căci, El dezvăluie oamenilor semnele Sale; poate îşi vor aduce aminte {de Allah!).

222. Ei Te întreabă (O, Muhammed!) despre menstruaţie. Tu spune: „Este ceva murdar. Separaţi-vă, deci, de soţiile voastre în timpul menstruaţiei lor şi nu vă apropiaţi decât atunci când ele devin curate[164]. După ce se purifică, veniţi la ele prin partea de care v-a poruncit Allah.[165]” Căci Allah iubeşte pe cei care se căiesc şi iubeşte pe cei care se purifică!

223. Soţiile voastre reprezintă un ogor[166] pentru voi. Veniţi, deci, la ogorul vostru aşa cum vă pricepeţi! Dar, pregătiţi-vă pentru voi înşivă, mai înainte şi temeţi-vă de Allah şi aflaţi că vă veţi întâlni cu El! Şi binevesteşte-i pe credincioşi[167]!

224. Şi nu pomeniţi [ca piedică] pe Allah pentru încălcarea jurămintelor voastre despre fapte bune şi evlavie şi împăcarea oamenilor. Căci, Allah aude, ştie!

225. Allah nu vă trage la răspundere pentru jurămintele voastre în care vă înşelaţi. El vă cere socoteală pentru cele ce inimile voastre agonisesc[168]. Căci, Allah este Iertător şi Răbdător!

226. Cei care jură să nu se apropie de femeile lor, ei aşteaptă patru luni. Dacă se întorc[169], atunci, Allah este Iertător şi Milostiv.

227. Şi dacă s-au hotărât să divorţeze, atunci, Allah aude şi El ştie.

228. Iar femeile divorţate trebuie să aştepte timp de trei cicluri[170]. Şi ele nu trebuie să ascundă ceea ce a creat Allah în pântecele lor[171], dacă ele cred, cu adevărat, în Allah şi în Ziua de-apoi. Şi bărbaţii lor sunt mai îndreptăţiţi să le aducă, din nou, înapoi, dacă vor împăcarea, în acest termen[172]. Ele au drepturi egale cu obligaţiile lor[173], potrivit obiceiului cunoscut. Dar, bărbaţii sunt cu un grad deasupra lor[174]. Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

229. Se poate divorţa de două ori. După aceea, ori este reţinută cu cuviinţă, ori este slobozită cu bunătate. Şi nu vă este îngăduit să luaţi înapoi ceva din ceea ce le-aţi dat lor; numai dacă amândoi nu se tem că nu vor fi în stare să respecte limitele admise de Allah. Dacă vă temeţi, amândoi, că nu veţi putea îndeplini limitele îngăduite de Allah, atunci, nu este păcat ca ea să-i dea lui un preţ pentru răscumpărare[175]. Iată limitele îngăduite de Allah! Să nu le încălcaţi! Cei care depăşesc limitele îngăduite de Allah, aceia devin nelegiuiţi[176]!

230. Dacă el divorţează de ea (de trei ori), atunci, ea nu-i mai este îngăduită lui decât după ce ea s-a cununat cu altul, ca soţie. Iar acela divorţează de ea; atunci, nu va fi păcat dacă cei doi se reunesc, din nou, socotind că vor putea respecta limitele îngăduite de Allah. Iată limitele lui Allah, pe care El le dezvăluie unui popor priceput!

231. Când divorţaţi de soţiile voastre, iar termenul lor de aşteptare se împlineşte, ori să le luaţi înapoi, potrivit obiceiului, ori să le sloboziţi, potrivit obiceiului! Dar să nu le ţineţi cu sila, pentru a le pricinui rău. Cine face astfel, îşi face rău propriului său suflet! Nu luaţi în derâdere semnele (versetele) lui Allah! Şi aduceţi-vă aminte de binefacerea lui Allah pentru voi[177] şi de Cartea (Coranul) şi de înţelepciunea pe care El le-a coborât (revelat) pentru voi şi prin care v-a dat sfaturi. Şi temeţi-vă de Allah şi aflaţi că Allah este Atotştiutor!

232. Iar când divorţaţi de femeile voastre şi termenul lor se împlineşte, atunci, nu le împiedicaţi să se cunune cu bărbaţii lor, potrivit obiceiului, dacă se înţeleg între ei. Iată, aceasta este povaţa dată acelora dintre voi care cred în Allah şi în Ziua de-apoi! Este mai decent pentru voi şi mai curat. Căci, Allah ştie, dar voi nu ştiţi!

233. Mamele care vor să-şi alăpteze copiii lor complet, vor alăpta doi ani întregi. Iar tatăl este dator cu hrana şi cu veşmintele, după obicei. Nimeni nu este obligat decât după cât poate. Mama nu trebuie strâmtorată pentru copilul ei şi nici tatăl pentru copilul său. Asemenea lor şi moştenitorul[178]! Dacă ei (părinţii), după ce se sfătuiesc, vor dori înţărcarea, nu este păcat pentru ei. Şi dacă vreţi alăptarea copiilor voştri de altcineva (doică), nu veţi păcătui, de vreme ce plătiţi, după cuviinţă, tocmeala voastră. Şi temeţi-vă de Allah! Aflaţi că Allah vede faptele voastre!

234. Şi cei care mor dintre voi şi lasă soţii: Acestea trebuie să aştepte patru luni şi zece (nopţi)[179]. După împlinirea acestui termen, nu vi se reproşează vouă[180] pentru felul în care ele se folosesc de persoana lor, potrivit obiceiului. Căci, Allah are cunoştinţă de faptele voastre.

235. Şi nu este păcat pentru voi dacă le faceţi aluzie de a vă căsători cu ele[181] şi nici pentru păstrarea acestui gând în taină. Căci, Allah ştie că voi vă veţi aduce aminte de ele[182]. Dar să nu le faceţi mărturisire în taină; să le vorbiţi cu bunăcuviinţă. Şi să nu vă hotărâţi pentru cununie decât după împlinirea termenului de aşteptare. Aflaţi că Allah ştie ce anume sălăşluieşte în sufletele voastre! Deci, temeţi-vă de El! Şi aflaţi că Allah este Iertător, Răbdător!

236. Şi nu veţi cădea în păcat dacă divorţaţi de o femeie de care nu v-aţi atins şi pentru care nu aţi stabilit preţul onoarei[183]. Daţi-le, totuşi, câte ceva, cel avut după starea sa şi cel sărac după starea sa, pentru ca ele să se bucure, aşa cum se cuvine.

237. Dacă voi divorţaţi de ele fără să vă atingeţi de ele, dar, după fixarea preţului onoarei, atunci, daţi-le jumătate din preţul fixat; doar dacă ele renunţă sau dacă renunţă cel care posedă contractul de cununie[184]. In orice caz, renunţarea este, pentru voi, mai aproape de evlavie. Şi nu uitaţi facerea de bine între voi! Căci, Allah vede faptele voastre!

238. Îndepliniţi rugăciunile şi, mai cu seamă, rugăciunile de mijloc[185]. Şi staţi în faţa lui Allah cu supunere!

239. Dacă vă temeţi, atunci, închinaţi-vă pe jos sau călare, iar când ajungeţi în siguranţă, pomeniţi de Allah, aşa cum El v-a învăţat pe voi şi ceea ce voi nu ştiaţi.

240. Aceia dintre voi care mor şi rămân soţiile, ei să lase testament pentru soţiile lor, în vederea întreţinerii lor timp de un an, fără să fie scoase[186]. Dacă ele însele pleacă, atunci, nu cade păcat asupra voastră pentru ceea ce fac ele, cu voia lor proprie, după obicei. Allah este Puternic, Înţelept!

241. Cele divorţate au dreptul la unele bucurii, potrivit obiceiului. Este o datorie pentru cei cu smerenie!

242. Astfel dezvăluie Allah versetele Sale! Poate veţi pricepe!

243. Nu i-ai văzut oare pe cei care, deşi erau cu miile, au ieşit din ţinuturile lor, de teama morţii? Apoi, Allah le-a zis: „Muriţi!” După aceea, le-a dat, din nou, viaţă. Căci, Allah este, într-adevăr, binevoitor faţă de oameni. Dar cei mai mulţi dintre oameni sunt nerecunoscători[187].

244. Deci, luptaţi pe drumul lui Allah! Şi aflaţi că Allah aude şi ştie totul!

245. Cin este cel care face lui Allah un dar frumos? El îl răsplăteşte îndoit[188]! Căci, El poate micşora sau poate mări (harul său). La El vă veţi întoarce!

246. Nu i-ai văzut oare Tu (O, Muhammed!) pe mai marii Fiilor lui Is- rael, după Moise (Musa)? Ei i-au spus unuia dintre profeţii lor: „Dă-ne un rege[189] ca să luptăm pe calea lui Allah!” El le-a zis: „Şi dacă voi nu vă veţi lupta, după ce vi se prescrie lupta?” Ei ziseră: „De ce să nu luptăm pe drumul lui Allah, de vreme ce noi am fost scoşi din ţinuturile noastre şi alungaţi de lângă copiii noştri?” Dar, când li s-a prescris lupta, ei şi-au întors spatele lor, afară de un mic număr dintre ei. Şi Allah îi cunoaşte pe nelegiuiţi[190]!

247. Şi profetul lor le-a zis: „Iată, Allah v-a trimis pe Talut (Saul), ca rege!” Ei au spus: „Cum să domnească el peste noi? Căci, noi suntem mai vrednici pentru domnie, decât el! El n-a fost hărăzit cu avuţie[191]!” El le-a zis: „Într-adevăr, Allah l-a ales pe el peste voi şi l-a înzestrat cu multă ştiinţă şi i-a dat putere trupească!” Şi Allah acordă regatul Său cui anume voieşte El. Căci, Allah este Nemărginit şi Atotştiutor!

248. Şi profetul lor le-a spus: „Semnul stăpânirii Sale este acela că va veni la voi chivotul legii[192] în care se află liniştea voastră, dată vouă de Stăpânul vostru, precum unele relicve rămase de la familia lui Moise şi familia lui Aaron[193]. Îl vor purta îngerii. Iată, un semn adevărat pentru voi, dacă sunteţi dintre cei ce cred!”

249. Apoi, când Saul (Talut) porni cu oştile sale, el zise: „Iată, Allah vă va pune la încercare cu un râu. Deci, cel care va bea din el, nu se va număra dintre ai mei, iar cel care nu va bea deloc din el, acela va fi cu mine ca şi cei care beau din el doar o singură dată cu căuşul palmei lor”. Dar, ei au băut din el, afară de un mic număr dintre ei. Apoi, după ce au trecut, el şi credincioşii care îl însoţeau, ei ziseră: „Astăzi n-avem putere împotriva lui Goliat (Djalut) şi a oştenilor săi!” Dar, cei care credeau că se vor întâlni cu Allah, ziseră: „De atâtea ori, grupuri mai puţin numeroase au biruit, cu voia lui Allah, grupurile mai numeroase! Căci, Allah este cu cei statornici[194]!”

250. Şi când s-au prezentat în faţa lui Goliat (Djalut) şi a oştenilor săi, ei ziseră: „O, Domnul nostru! Revarsă asupra noastră răbdare şi dă statornicie picioarelor noastre şi să biruim neamul de necredincioşi!”

251. Şi cu voia lui Allah i-au înfrânt şi David (Davud) l-a ucis pe Djalut (Goliat), iar Allah i-a dat regat şi înţelepciune şi l-a învăţat cu ceea ce a vrut El; şi dacă Allah nu i-ar înlătura pe unii oameni prin alţii, atunci, s-ar produce tulburare pe pământ. Dar, Allah revarsă harul său asupra făpturilor.

252. Iată versetele lui Allah! Noi şi[195] le dezvăluim ca Adevăruri! Şi Tu eşti, într-adevăr, dintre cei Trimişi!

253. Dintre cei trimişi, Noi i-am pus pe unii deasupra altora. Allah a grăit unora dintre ei[196]. Pe unii i-a înălţat mai mult. Lui Iisus, Fiul Mariei[197], i-am dat dovezi clare şi l-am întărit cu Duhul-Sfânt[198]. Şi dacă ar fi vroit Allah, cei care i-au urmat nu s-ar fi ucis între ei, după ce au primit dovezi clare. Dar ei au pornit la dezbinare: unii au crezut, alţii au tăgăduit. Şi de-ar fi vroit Allah, ei nu s-ar fi ucis între ei. Dar, Allah face ceea ce voieşte El!

254. O, voi, credincioşi! Daţi milostenie din agoniselile voastre, cu care Noi v-am hărăzit, înainte de venirea Zilei în care nu va mai exista nici negoţul (răscumpărarea) şi nici prietenia şi nici mijlocirea! Iată, nelegiuiţii sunt cei nelegiuiţi!

255. Allah! Nu există altceva de închinat în afară de El, cel Viu, cel Absolut[199]. Nu-L cuprinde nici adormirea şi nici somnul. Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ. Cine ar putea mijloci pe lângă El fără voia Sa? El ştie pe cele de dinainte şi pe cele ce vor urma, după ei[200]. Şi ei nu pricep nimic din Ştiinţa Sa, în afară de ceea ce vrea El. Tronul[201] Său este mai vast decât cerurile şi pământul; şi nu-i este greu să le păzească. Căci, El este cel Preaînalt şi Preamăreţ!

256. Nu există constrângere în credinţă! Căci, drumul cel drept se deosebeşte de rătăcire. Deci, cei care tăgăduiesc pe Tagut[202] şi cred în Al- lah, aceia apucă cu trăinicie de toartă, care nu se frânge deloc[203]. Căci, Allah aude şi ştie!

257. Allah este ocrotitorul celor ce cred, căci El îi scoate din întunecimi la lumină, iar cât priveşte pe cei ce nu cred, ocrotitorul lor este Tagut, care îi scoate din lumină şi îi duce în întuneric. Iată, aceştia sunt demni de Foc! Ei vor rămâne acolo în veci!

258. Oare Tu nu l-ai văzut pe cel care s-a certat cu Abraham (Ibrahim) despre Domnul său, sub pretextul că Allah îl făcuse rege[204]? Abraham îi zise: „Stăpânul meu este cel care dă viaţa şi moartea!” Celălalt spuse: „Şi eu pot să dau viaţa şi moartea!u Atunci, Ibrahim zise: „Allah face ca Soarele să vină din Răsărit; tu fă-l să vină din Apus!” Atunci, cel care era necre dincios, rămase dezorientat. Căci Allah nu-i călăuzeşte pe nelegiuiţi!

259. Sau, [n-ai văzut] pe altul[205] care, trecând printr-o cetate cu acoperişurile dărâmate, zise: „Oare cum va da Allah viaţă, după ce ea este moartă?” Atunci, Allah l-a ţinut mort o sută de ani. Apoi, l-a reînviat şi i-a zis: „Cât ai stat [mort]?” El răspunse: „Eu am stat o zi sau o parte din zi!” El (Allah) zise: „Dimpotrivă! Tu ai stat aşa o sută de ani! Uită-te la mâncarea ta şi la băutura ta! Nimic nu s-a învechit şi uită-te la măgarul tău! Şi pentru a face din tine un semn pentru oameni, priveşte aceste oseminte, cum Noi le readucem la viaţă şi apoi le învăluim cu carne!” Iar când el a văzut dovezile clare, a zis: „Am aflat că Allah este Atotputernic!”

260. Şi când Abraham (Ibrahim) zise: „O, Domnul meu! Arată-mi cum Tu învii pe cei morţi!” El îi zise: „Tot nu crezi?’ „Ba da! - zise el. Doar pentru liniştea sufletului meu!” Atunci El îi spuse: „Ia, deci, patru păsări şi taie-le în bucăţi[206]! Apoi, lasă, din fiecare, pe câte un munte. Apoi, cheamă-le! Ele vor veni la tine în grabă. Căci, află că Allah este Puternic, Înţelept!”

261. Pilda celor care dau din avuţia lor, pe drumul lui Allah, seamănă cu pilda bobului care face şapte spice, fiecare spic având câte o sută de boabe. Allah dă mult celui care voieşte El. Căci, Allah este Atotcuprinzător, Ştiutor!

262. Cei care dau din avuţia lor şi nu vin după cele date şi nu se căiesc, aceia se vor bucura de răsplată din partea Domnului lor şi nu va exista, pentru ei, nici teamă şi nici necaz.

263. O vorbă de bunăcuviinţă şi de iertare valorează mai mult decât pomana (sadaka), urmată de necăjire. Allah este îmbelşugat de toate şi Răbdător!

264. O, voi, credincioşi! Nu irosiţi milosteniile voastre prin aducerea lor aminte şi prin necăjire[207], ca şi cei care dau din avuţia lor pentru văzul oamenilor, fără să creadă în Allah şi în Ziua de-apoi. Căci ei seamănă cu acea stâncă peste care se află un strat de ţărână. Când vine o ploaie tare, o lasă goală. Tot astfel, ei nu au nici un folos din agoniseala lor. Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe cei ce nu cred!

265. Iar pilda celor care dau din avuţiile lor pentru mulţumirea lui Allah şi pentru întărirea sufletelor lor proprii seamănă cu pilda unei grădini de pe o colină peste care vine o ploaie din belşug şi dă recoltă de două ori mai mare. Şi dacă nu cade peste ea ploaie, atunci, roua [este de-ajuns]. Căci, Allah vede faptele voastre!

266. Oare doreşte careva dintre voi ca, având o grădină de curmali şi de viţă de vie, prin care curg pâraie şi unde cresc tot felul de roade, pentru el, iar tocmai când îl apucă bătrâneţea şi copiii lui sunt încă slabi (mici), să se năpustească asupra ei o furtună cu foc şi ea să ardă cu totul? Astfel vă dezvăluie Allah semnele Sale; poate veţi cugeta!

267. O, voi credincioşi! Daţi pomană din ceea ce aveţi mai bun din agoniselile voastre şi din cele ce v-am dat Noi din pământ! Să nu vă aplecaţi spre cele rele, pe care, dacă v-ar fi date vouă ca pomană, nu le-aţi primi voi înşivă, numai dacă aţi fi cu ochii închişi! Şi aflaţi că Allah este, într-adevăr, de-ajuns de bogat şi demn de laudă!

268. Diavolul vă ameninţă cu sărăcia şi vă porunceşte mârşăvia; dar Allah vă promite, de la El, iertare şi bunăvoinţă. Căci, Allah este Atotcuprinzător şi Ştiutor!

269. El oferă înţelepciune cui anume voieşte. Şi cel căruia i se dăruieşte înţelepciune, acela este, într-adevăr, hărăzit cu multă binefacere. Dar, acestea nu sunt înţelese decât de cei dotaţi cu minte!

270. Allah cunoaşte milostivirile voastre, pe care le daţi ca pomană, precum şi jurămintele voastre pe care le faceţi. Iar cei nelegiuiţi nu vor fi ajutoraţi!

271. Dacă daţi milostenie la vedere, aceasta este bine. Dar este şi mai bine, pentru voi, dacă le daţi săracilor, ca pomană (sadaka), în taină; şi El (Allah) şterge o parte din păcatele voastre. Căci, Allah are cunoştinţă de faptele voastre!

272. Nu este de datoria Ta[208] să-i aduci pe calea cea dreaptă[209]! Dar, Allah călăuzeşte pe cine voieşte El! Orice binefacere făcută de voi, din agoniseala voastră, va fi spre sufletele voastre proprii. Şi voi nu daţi din agoniseala voastră decât numai pentru Chipul lui Allah[210]! Şi pentru tot ceea ce voi daţi ca binefacere veţi fi răsplătiţi pe deplin; şi nu veţi fi tiranizaţi.

273. [Daţi] săracilor care au purces, cu sârguinţă, pe drumul lui Allah şi nu pot umbla pe pământ[211]. Cei neştiutori îi socot înstăriţi, pentru că ei se feresc să cerşească. Tu îi vei recunoaşte după feţele lor[212], căci ei nu cer de la oameni cu sila. Şi tot ceea ce daţi ca binefacere, Allah cunoaşte foarte bine! Căci, El este Atotştiutor!

274. Cei care dau din avuţiile lor, ziua şi noaptea, fie în taină, fie la vedere, au răsplata lor din partea Domnului lor. Şi ei nu vor avea nici o teamă şi nu vor fi necăjiţi!

275. Cei care trăiesc din camătă nu fac decât să se scoale[213] aşa cum se ridică cel buimăcit de lovitura Satanei. Aceasta, pentru că ei zic: „Nimic altceva! Negoţul este ca şi camăta.” Dar, Allah a făcut negoţul halal, iar camăta haram. Cel care se opreşte, după ce vine interdicţia din partea Domnului său, atunci [se iartă] ceea ce a făcut el în trecut şi treaba lui se află la Allah. Dar, cei care săvârşesc din nou[214], atunci, ei vor fi daţi Focului, unde vor rămâne în veci.

276. Allah nimiceşte camăta şi face să dea roade milostenia. Căci, Allah nu iubeşte pe nici un necredincios păcătos!

277. Cei care cred şi săvârşesc fapte bune şi împlinesc rugăciunea şi dau darea (zekăt), aceia primesc răsplata lor de la Domnul lor. Şi ei nu au nici o teamă şi nu vor fi necăjiţi!

278. O, voi, cei ce credeţi! Temeţi-vă de Allah! Şi renunţaţi la restul din camătă, dacă sunteţi credincioşi!

279. Iar dacă nu veţi face aceasta, atunci, vi se dă de veste o luptă din partea lui Allah şi a Trimisului Său. Şi dacă vă căiţi, veţi avea avuţiile voastre[215]. Nu faceţi nedreptate şi nu veţi fi nedreptăţiţi!

280. Celui strâmtorat[216] să i se dea păsuire până la uşurare. Dar, este mai bine pentru voi să faceţi milostivire[217], dacă ştiţi aceasta!

281. Şi temeţi-vă de Ziua în care veţi fi întorşi spre Allah. Atunci, fiecare va fi răsplătit pentru ceea ce a agonisit. Şi nimeni nu va fi nedreptăţit!

282. O, voi, credincioşi! Când vă datoraţi unul altuia, dintre voi, pentru un timp oarecare, s-o scrieţi! Şi s-o scrie un scrib, dintre voi, cu dreptate! Şi scribul n-are pentru ce să refuze să scrie după cum l-a învăţat Allah. Deci, el să scrie aşa cum îi spune datornicul, care să fie cu frică de Allah, Stăpânul său, şi să nu scrie cu nimic mai puţin! Iar dacă datornicul n-are judecată sau este slab sau nu este în stare să vorbească el însuşi, atunci, să vorbească tutorele său cu dreptate. Şi aduceţi, drept martori, doi bărbaţi, dintre voi, pentru mărturie, iar dacă lipsesc doi bărbaţi, atunci aduceţi un bărbat şi două femei, dintre cele pe care le acceptaţi ca martore, astfel ca, dacă una din ele face eroare, cealaltă să-i aducă aminte. Martorii să nu se împotrivească, atunci când sunt chemaţi. Şi să nu leneviţi să însemnaţi datoria, mică sau mare, împreună cu termenul ei. Aşa este mai drept, în faţa lui Allah şi mai de folos pentru mărturie şi mai sigur că vă fereşte de bănuieli. Dar, dacă este vorba de un negoţ care se face, la faţa locului, între voi, atunci, nu este păcat pentru voi dacă nu însemnaţi acesta. Dar, luaţi martori, când negociaţi între voi! De aseme-nea, să nu se aducă vreun neajuns nici scribului şi nici martorului[218]. Căci, dacă faceţi aceasta, atunci, perversitatea se află în voi înşivă! Şi temeţi-vă de Allah! Allah este cel care vă învaţă pe voi! Căci, Allah este Atotştiutor!

283. Iar când vă aflaţi în călătorie şi nu găsiţi un scrib, atunci, primiţi gaj, în schimb. Şi dacă aveţi încredere unul în altul, între voi, atunci, cel căruia i s-a încredinţat, să înapoieze amanetul încredinţat şi să aibă frică de Allah, Domnul său. Şi să nu tăinuiţi mărturia! Cine tăinuieşte, acela are o inimă păcătoasă. Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

284. Lui Allah îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Fie că daţi pe faţă ceea ce se află în sufletele voastre, fie că le tăinuiţi, Allah va cere socoteală, de la voi, pentru ele. Apoi, El va ierta pe cei pe care îi va voi şi va pedepsi pe cei pe care îi va voi El! Căci, Allah este Atotputernic!

285. Trimisul[219] a crezut în ceea ce i s-a coborât [din cer] de către Domnul său; şi credincioşii de asemenea! Toţi au crezut în Allah şi în îngerii săi şi în Scripturile Sale şi în Trimişii Săi: „Noi nu facem deosebire între profeţii Săi[220].” Şi ei au zis: „Noi auzim şi ne supunem! Iartă-ne, Domnul nostru! Căci, la Tine este întoarcerea!”

286. Allah nu pune pe seama unui suflet mai mult decât poate suporta! Ceea ce a agonisit [bun] este în folosul său, iar ceea ce a agonisit [rău] este împotriva sa. „O, Domnul nostru! Nu ne pedepsi pe noi, pentru uitările şi greşelile noastre! O, Doamne! Nu ne încărca pe noi cu atâtea poveri câte ai pus pe seama celor de dinaintea noastră! O, Doamne! Nu ne împovăra pe noi cu cele pentru care n-avem putere! Iartă-ne şi mântuieşte-ne şi fii milostiv cu noi! Căci, Tu eşti ocrotitorul nostru! Ajută-ne pe noi împotriva poporului de necredincioşi!”

[3] Această denumire apare în versetele: 67, 70 ş.a. Este cea mai lungă sura din Coran, numărând, în total, 286 versete.

[4] E. L. M. -. Litere ale alfabetului arab. În Coran sunt multe versete care încep cu diferite litere (simboluri) ale căror semnificaţii nu au putut fi desluşite, fiecare exeget interpretându-le în felul său.

[5] Kitab: Coranul (Qur’an; Kur’an); Cartea Sfântă a musulmanilor.

[6] Profetului Mahomed (Muhammed S.A.V. = Fie binecuvântat!), prin intermediul îngerului Gabriel (Djebrail).

[7] Scripturile anterioare Profetului Mahomed (Tora, Psalmii lui David, Evanghelia).

[8] Keferu (plural de la kāfir - citeşte kiafir): cei care nu cred, necredincioşi. Termenul a intrat în limba română sub forma populară de ghiaur.

[9] Este vorba de boala ipocriziei, făţărniciei (la necredincioşi). În această Sura, primele cinci versete se referă la credincioşi (mümin), v: 6-7 la necredincioşi (kafir), iar până la v: 21 la ipocriţi, făţarnici sau farisei (müfsid).

[10] Şeytan: Satana, Diavol; aici poate avea şi sensul de „căpetenii” sau „oameni de teapa lor” etc.

[11] Aici se recurge la o comparaţie între luminarea sufletului, în momentul crezului în Islam, şi întunecarea sufletului, prin renegarea credinţei.

[12] Se face referire la stările sufleteşti prin care trec cei ce se îndoiesc de credinţa cea dreaptă: unii adoptă Islamul, iar alţii continuă în rătăcirea lor.

[13] Este vorba de oricare sura din Coran, revelate Profetului Mahomed.

[14] Adică, idolii, zeii sau învăţaţii în care ei cred, pentru a crea măcar o Sura, ca cele din Coran.

[15] Adică, soţii pentru bărbaţi şi soţi pentru femei.

[16] Deci, atât binele, cât şi răul, vin de la Allah. Printr-o astfel de concepţie se elimină dualismul sau alte forme de politeism.

[17] Spre a fi judecaţi. În acest verset se vorbeşte de inexistenţă, de viaţă, de moarte şi de reînviere (pentru Judecata de-apoi).

[18] Halife: locţiitor, calif, succesor; aici în sensul de om, reprezentat de Adam (primul om), ca simbol.

[19] Ale lucrurilor sau fiinţelor.

[20] Ale lucrurilor.

[21] Faţă de propriul lor suflet.

[22] Să guste din fructul oprit.

[23] Kelimat. în sensul de „s-a bucurat de inspiraţia Divină”, pentru a se căi de fapta săvârşitå.

[24] Versetele = Āyāt.

[25] Beni-Israil: începând cu acest verset şi până la versetul: 142 se vorbeşte mai cu seamă despre evrei, în tot felul de probleme.

[26] Cartea (Coranul), care confirmă, într-un anume sens, cele cuprinse în Vechiul Testament (Biblia), aflat la evrei.

[27] Scriptura.

[28] În sensul că Tora se referea şi la Profetul Mahomed, fapt tăinuit de evrei, după unii exegeţi.

[29] Îndemn pentru evrei de a urma practicile musulmanilor, de a adopta Islamul.

[30] Kitab: cu acest termen sunt denumite ambele cărţi sfinte Tora (Tevrat) şi Coranul (Kur’an), pe care le cunoşteau şi evreii de la începuturile Islamului, noua credinţă propovăduind de asemenea monoteismul.

[31] Alemin: lumi. Acest verset este interpretat, mai degrabă, în sensul apariţiei unui profet, ca Moise (Musa), din sânul poporului evreu, decât afirmarea superiorităţii evreilor ca „popor ales” de Divinitate (cf. Kur’an-ı Kerim, trad. dr. Ali Özek, p. 6); în acelaşi timp, se face referire şi la sensul de: „popor ales”.

[32] Pentru răscumpărare.

[33] Al-i Fir’avn: Dinastia Faraonului (din Egipt).În fiecare verset se cere evreilor să-şi aducă aminte de faptele din trecut, când erau ajutaţi de Domnul lor, în toate împrejurările grele.

[34] Musa: termenul de 40 de zile se referea la revelarea Torei (Tevrat), la Sinai.

[35] L-au socotit drept zeul lor (viţel confecţionat din aur).

[36] Kitabe ve-l Furkan: Furkan, cartea care discerne binele de rău, adevărul de minciună etc. Este o altă denumire a Coranului. Aici se referă la Tora (Tevrat), revelată lui Moise.

[37] Adică, „învingeţi propria voastră ispită şi nu credeţi în idoli!”

[38] După tradiţie, evreii care au vrut să-l vadă pe Dumnezeu au fost omorâţi, iar apoi, înviaţi.

[39] El-Manna ve-s-selva: în unele traduceri apare: „mana şi prepeliţe”, în altele: „manna şi potârniche” sau „halva dătătoare de putere şi prepeliţe” etc.

[40] Karye: sat, localitate; aici este vorba de Ierusalim (Kudüs) sau de Ierihon (Ariha).

[41] Hittatun: iertare.

[42] În loc de Hittatun (iertare), evreii ar fi spus: Habbatun (secară) sau Hintatun (grâu).

[43] Pentru cele 12 seminţii israelite.

[44] Sabiin; în interpretarea unor exegeţi: „creştini ai lui Ioan sau Mandei” (Isopescul, Coran, p. 69), iar a altora: „adoratori în stele” (Le Saint Coran, p. 10).

[45] Tur: se referă la Muntele Sinai, unde a fost relevată Tora (Tevrat).

[46] Sabat: sâmbătă; zi venerată de evrei.

[47] Se spune că pe vremea lui David unii evrei ar fi pescuit în ziua de sâmbătă, iar drept pedeapsă, au fost transformaţi în maimuţe.

[48] În versetele următoare se face referire la un eveniment privitor la uciderea unui om bogat, dar fără copii. Ucigaşul, nefiind găsit, la ruga lui Moise, Allah a poruncit să se taie o vacă, iar cu o bucată din ea să lovească mortul. Acesta se trezeşte şi arată către fiul fratelui său, care îl ucisese; apoi, cade din nou mort; ucigaşul a fost exclus din moştenire.

[49] Bakara: aici apare cuvântul după care această sura şi-a luat denumirea.

[50] Stăpânul vacii, având o singură vacă, n-a vrut s-o dea spre sacrificare şi a cerut aur cât încape în pielea ei. Evreii au fost de acord şi au luat vaca aceea, pentru a nu se mai certa între ei.

[51] Se referă la răstălmăcirea Torei (Tevrat) de către învăţaţii evreilor.

[52] Este vorba de farisei, numiţi munafikiyn.

[53] Cele cuprinse în Vechiul Testament despre vestea venirii Profetului Mahomed, dar tăinuită cu grijă de învăţaţii vechilor evrei. Poate fi vorba şi de teama de a nu recunoaşte revelaţia divină în Coran.

[54] Ümmiyyun: acest termen este folosit atât pentru evrei, cât şi pentru arabi, însensul de „ignoranţi”, deşi sunt cunoscători de carte, dar folosesc ştiinţa lor pentru răstălmăcirea Cuvântului Divin.

[55] Aceste ştiri se referă la evreii care îl contestau pe Profetul Mahomed, întrucât ei aşteptau un nou profet tot dintre evrei.

[56] Este vorba de persecutarea musulmanilor de către evrei şi de alţi idolatri la începuturile Islamului.

[57] Isa ibn-i Meryem.

[58] Ruh-il-kuds. În concepţia islamică, prin această expresie se înţelege îngerul Gabriel (Djebrail).

[59] Gulf; în unele traduceri apar şi alte forme: „cu perdea”, „învăluite”, „necircumcis” sau „prepuţă” etc.

[60] Tora (Tevrat): Coranul confirmă Scripturile anterioare.

[61] Referire la faptul că evreii, după contestarea lui Isus şi a Evangheliei, tăgăduiau acum şi Coranul, precum şi pe Mahomed, ca ultimul profet care să-i ajute împotriva politeiştilor, lucru menţionat şi în Tora.

[62] Tot ceea ce nu se cuprinde în Tora, deci şi Coranul.

[63] Tur: Tur-i Sina.

[64] Se spune că Moise a ars viţelul făcut de evrei.

[65] Dar-ul-ahire: în sens de „Paradis”, sau Lumea de-apoi.

[66] Aluzie la faptul că evreii au modificat Scriptura.

[67] Îngerul Gabriel (Gavril = Djebrail) este aducătorul mesajelor divine către Mahomed, inclusiv versetelor Coranului, prin revelaţie, numită Vahy.

[68] Djibril şi Mikail (alt înger vestit).

[69] După unii exegeţi, evreii se împart în patru categorii: (1) cei care cred în Scriptură, (2) cei care încalcă Legământul (Ahd), (3) ignoranţii (neştiutorii) şi (4) ipocriţii (fariseii).

[70] În Coran: Süleyman (Sulayman).

[71] Harut şi Marut: doi îngeri sau doi magi; aceşti magi îi învăţau pe oameni vrăjitoria, ispita, ei înşişi fiind victimele ispitei lor de-a fi fost seduşi de o femeie frumoasă, la Babilon (Mesopotamia).

[72] Versetul se referă la satane sau la cei înşelători de oameni, de obicei, fariseii din Mekka, la vremea aceea (vrăjitori).

[73] „Rä’inä!” Se apreciază că acest cuvânt are două sensuri diferite: (1) „Favorizează-ne!” şi (2) „Dispreţul nostru!” (în ebraică); cel de-al doilea sens folosit mai des de evrei pentru ponegrirea Profetului Mahomed.

[74] „Unzurna!”, „Păzeşte-ne!”, „Ocroteşte-ne!” sau „Priveşte spre noi!”

[75] Ehl-i kitab ve’l muşrikin.

[76] Acest verset reprezintă un răspuns la acuzaţiile evreilor că Mahomed modifica poruncile Sale de pe o zi pe alta; versetul relevă totodată şi consecvenţa textelor Coranului.

[77] Cererea evreilor ca Divinitatea să li se arate pe faţă, ceea ce musulmanii n-ar trebui să pretindă de la Profetul Mahomed.

[78] Ehl-i kitab: evreii şi creştinii.

[79] Adresare către musulmani.

[80] Āz-Zākāt: dare anuală, proporţională cu averea fiecăruia, dată de cei înstăriţi şi distribuită musulmanilor săraci.

[81] Huden ev Nasara: evrei sau creştini (Nazaret = Ţinutul lui Isus).

[82] Evreii şi creştinii se contrazic în credinţele lor, deşi citesc Scriptura (Kitab = Tora şi Evanghelia).

[83] Cum ar fi arabii ignoranţi.

[84] Iudeii spuneau că profetul Uzeyir este „Fiul lui Dumnezeu”; creştinii declarau că Isus este „Fiul lui Dumnezeu”, iar arabii păgâni credeau că „îngerii sunt fecioarele lui Allah”. Acest verset a fost revelat tocmai pentru a arăta unicitatea divinităţii numită Allah, având însuşirea de excepţie absolută.

[85] Arabii politeişti.

[86] Milletuhum: aici, cuvântul millet are înţelesul din vechime de „credinţă”; astăzi are sensul de „naţie”, „neam”.

[87] Biblia sau Coranul (pentru cei trecuţi la Islam).

[88] Vezi şi Sura - 37, versetele: 100-113.

[89] Makam-i Ibrahim: în Ka›aba se află urma tălpii lui Ibrahim.

[90] Ibrahim ve Ismail (fiul lui Abraham).

[91] Beyt (Bayt): casă, lăcaş; Ka’aba (din Mekka), reconstruită de profetul Ibrahim.

[92] Ritualul din timpul pelerinajului, constând din înconjurul Ka’abei (de şapte ori!).

[93] Muslimin: musulmani.

[94] Yakub: a spus fiilor săi să rămână muslimin.

[95] Necredincioşi, idolatri.

[96] Isaac (la nemusulmani).

[97] Se adresează iudeilor.

[98] Evreii şi creştinii către musulmani.

[99] (O, musulmanilor!). Se adresează musulmanilor.

[100] Cele 12 triburi ale evreilor.

[101] Adică, iudeii, creştinii, idolatrii.

[102] În legătură cu profetul Mahomed şi Coran, adică despre Islam, în general.

[103] Huden ev Nasara!

[104] Kiblā: este vorba de direcţia în care se întorc musulmanii în timpul rugăciunilor zilnice. La început, după Hedjira (622 A.D.), Mahomed ceruse musulmanilor să se îndrepte spre Ierusalim (Kuds), fapt care îi determinase pe evrei să polemizeze cu Profetul. Ulterior a fost revelată porunca pentru orientarea spre Ka’aba (din Mekka), care a devenit KIBLA-ua musulmanilor.

[105] În caz de schimbare a orientării, în timpul slujbelor zilnice, de la Ierusalim la Mekka (Ka’aba).

[106] Mesdjid-il Haram: Ka’aba (din Mekka).

[107] Apel către musulmani.

[108] Evreii, creştinii, idolatrii etc.

[109] Pe Profetul Mahomed.

[110] Mai ales cărturarii care cunosc mai bine Scriptura.

[111] În timpul rugăciunilor.

[112] Spre Ka ‚aba, în timpul slujbei.

[113] Safa (Aş-Safa) şi Marva (Merve, Al-Marwah); două coline, la o distanţă de câteva sute de metri, în apropriere de Ka’aba.

[114] Hadjdj-el-Beyt: Pelerinajul mare (10 zilhidjge din fiecare an; Sărbătoarea Sacrificiilor).

[115] Umra: Pelerinajul mic; vizitarea Ka’abei în afara Sărbătorii Sacrificiilor.

[116] Safa şi Marva erau locuri venerate şi înainte de Islam. Prin acest verset se îngăduie continuarea acestei tradiţii preislamice, vizitarea lor făcând parte din ansamblul ritualurilor Pelerinajelor.

[117] Cele menţionate în Tora despre Profetul Mahomed şi despre Coran.

[118] În iad.

[119] Ilah: idol, divinitate, la păgâni. Prin acest cuvânt se neagă toate obiectele de cult create de om. în vorbirea obişnuită, ilah se confundă cu Allah.

[120] După acest verset urmează altele care dovedesc unicitatea şi atotputernicia lui Allah.

[121] În sensul de s-a uscat.

[122] Adică, Diavolul le cere credincioşilor să-l tăgăduiască pe Allah şi să facă fapte rele, păcate etc.

[123] Adică, ceea ce a fost sacrificat în numele vreunui idol, fără a se rosti formula: „În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv”.

[124] Referire la cele menţionate în Scriptură, despre venirea Profetului Mahomed, dar pe care cărturarii evreilor le ascundeau, în schimbul unor profituri lumeşti.

[125] Faţă de Allah; se poate înţelege şi „cu toată iubirea de avuţie”.

[126] Pentru eliberarea de robi şi prizonieri.

[127] Kısas: talion, vendeta; dar, atenuate prin anumite reguli menţionate în verset.

[128] Dacă fratele celui ucis iartă pe criminal, în mod condiţionat.

[129] Pe ucigaş, în scop de răzbunare.

[130] Adică, talionul face ca oamenii să se ferească de crime, de teama vendetei.

[131] Este vorba de testamentul întocmit în condiţii de echitate, cu justeţe.

[132] Siyam: Este vorba de postul din cursul lunii Ramazan (a noua lună din calendarul musulman); face parte din cele cinci condiţii ale Islamului şi presupune respectarea anumitor reguli precise.

[133] În luna Ramazan (29 sau 30 de zile, după calendarul lunar).

[134] Adică să postească ulterior, tot atâtea zile, câte nu a putut posti.

[135] Cât poate să mănânce un sărman. Fidya se referă la cei bolnavi cronici, bătrâni ş.a., care nu pot ţine postul.

[136] Furkan: multiplele denumiri ale Coranului; îndreptar, discernământ, ceea ce ajută la deosebirea dintre rău şi bine, întuneric şi lumină, adevăr şi minciună etc.

[137] Cel care vede Luna nouă, pe cer, în luna Ramazan, acela să ţină post.

[138] Să ţină post, ulterior, pentru zilele pierdute.

[139] Fraza pare lăsată în suspensie. Întrebarea se adresează Profetului Mahomed, dacă Allah e aproape sau departe de oameni.

[140] Adică, se împreunau cu soţiile lor, noaptea, deşi le era interzis. Cu acest verset, li se permite acest lucru până aproape de zorii zilei, când începe postul.

[141] În perioada preislamică, la întoarcerea din pelerinaj, arabii intrau în casele lor printr-o deschizătură făcută în spatele locuinţei, crezând că le aduce mai mult noroc. Acest verset anulează obiceiul păgân de până atunci.

[142] Adică, să nu înceapă musulmanii lupta. Aici se face referire la Pelerinajul pe care a vrut să-l facă Profetul la Ka’aba, dar a fost oprit de arabii politeişti, ceea ce s-a soldat cu armistiţiul de la Hadaybiyya (628). Versetul arată comportamentul pe care trebuie să-l aibă musulmanii, în cazul opririi lor, din nou, în anul următor, la venirea lor pentru Pelerinaj: să nu înceapă ei lupta, dar să lupte, dacă vor fi atacaţi, chiar şi în timpul Pelerinajului sau al Ramazanului.

[143] Mesdjid-il Haram: Ka’aba (din Mekka).

[144] Armistiţiul de la Hudaybiyya prevedea că musulmanii, în frunte cu Profetul Mahomed, să revină pentru Pelerinaj în anul următor, în aceeaşi lună. Versetul dezleagă pe musulmani de interdicţia de a se lupta în lunile sfinte, dacă vor fi provocaţi.

[145] Depăşirea măsurii este interzisă în Islam.

[146] Hadj: Pelerinajul propriu-zis, din luna zilhidjge (ultima lună musulmană); umra este numită şi Pelerinajul mic, efectuându-se oricând, după voinţa fiecăruia, în cursul anului. Pentru fiecare există anumite ritualuri specifice de îndeplinit.

[147] La Mekka.

[148] Cele spuse se referă la cei care nu au familiile lor în vecinătatea Moscheii-Sfinte (Ka’aba).

[149] Lunile: 10-11-12: Şevval, zilka ‹de şi zilhidjge din calendarul musulman, ritualurile principale fiind îndeplinite în primele 12 zile din ultima lună.

[150] În timpul Pelerinajului, negoţul este permis.

[151] Un şes şi colină la nord de Mekka, loc vizitat în a 9-a zi de pelerinaj.

[152] Loc venerat lângă Muzdelife (Muzdalifa).

[153] Îndemnuri către toţi pelerinii de a îndeplini ritualurile Pelerinajului, pentru că unii dintre arabii din Mekka nu vroiau să se deplaseze la Arafat.

[154] Se referă la zilele lapidării Diavolului la Valea Mina, unde se aruncă, simbolic, un număr de pietre pentru izgonirea Satanei.

[155] Aceste versete sunt date la singular, referindu-se însă la o anumită categorie de oameni, cum era, de pildă, vestitul orator cu numele de Akhnas ibn-i ŞARAIK, în realitate un ipocrit.

[156] Ummet: iniţial, avea sensul de „credinţă”; ulterior a luat înţelesul de „gintă”, „neam”, „naţie”, „comunitate”, „popor”.

[157] A adevărului.

[158] Pe musulmani.

[159] „O, Muhammed!”

[160] Mesdjid-il-Haram: Ka’aba.

[161] Locuitorii musulmani din Mekka erau forţaţi să plece din jurul moscheii din cauza persecuţiilor la care erau supuşi.

[162] Cu musulmanii.

[163] Femei credincioase (musulmane).

[164] Ritual de purificare, după menstruaţie, prin spălarea întregului corp, numit: gusl.

[165] Adică, să întreţină relaţii sexuale normale.

[166] Hars: metaforă prin care femeia şi ogorul sunt asemuite între ele, datorită însuşirilor lor de a da roade pentru perpetuarea speciilor, specifice fiecăruia.

[167] Adresare către Profetul Mahomed pentru a-i vesti pe credincioşi de răsplată în Ziua de-apoi.

[168] Pentru încălcarea voită a jurămintelor.

[169] Dacă se răzgândesc în termenul de patru luni şi nu mai vor să divorţeze.

[170] De menstruaţie.

[171] Dacă sunt gravide.

[172] De patru luni (vezi versetul: 224).

[173] Ale bărbaţilor faţă de soţiile lor.

[174] În materie de divorţ, soţul are întâietate faţă de soţie, în rest fiind egali.

[175] Fidye: preţ de răscumpărare, pentru eliberare din căsnicie.

[176] Islamul prevede câteva cazuri în materie de divorţ: (1) Divorţ revocabil, ceea ce este admis, cel mult, de două ori şi cu anumite condiţii menţionate în text;(2) Femeia doreşte divorţul, iar bărbatul refuză; în acest caz, soţia poate renunţa la drepturile ei (dreptul nupţial etc); (3) Femeia vrea să divorţeze, dar soţul refuză categoric; în acest caz, soţia poate oferi un preţ de răscumpărare; (4) După al treilea divorţ, femeia nu mai poate reveni la fostul ei soţ, decât după ce se recăsătoreşte cu un alt bărbat şi divorţează de acesta, pentru a se recăsători cu fostul ei soţ, în condiţiile prevăzute de legislaţia islamică (vezi versetul: 230).

[177] Prin trimiterea Profetului Mahomed.

[178] Adică, tutorele copilului, în cazul decesului tatălui unui minor.

[179] Să nu se recăsătorească în acest timp.

[180] Celor care au grijă de femeia rămasă văduvă, ea fiind astfel liberă de a se recăsători.

[181] Înainte de împlinirea termenului legal.

[182] După expirarea termenului de aşteptare.

[183] În text, Farida: precept religios obligatoriu, obligaţie. La cununie, femeia musulmană primeşte un preţ pentru dăruirea sa soţului ei, ceea ce se numeşte mehr (mahr).

[184] Unele femei (mai ales cele minore) pot acorda altei persoane încheierea căsătoriei. În astfel de cazuri, acea persoană poate hotărî în numele lor.

[185] Este vorba, mai ales, de rugăciunea dintre amiază şi asfinţit, numită şi ikindi (lb. română: chindie); asr.

[186] Adică, să nu fie alungate din locuinţele lor.

[187] Potrivit tradiţiei islamice, ar fi vorba de moartea unor grupuri de oameni din cauza ciumei, iar Profetul Mahomed este menţionat ca şi cum ar fi fost martor. După altă variantă, ar fi vorba de israeliţi, care ar fi fugit, de teama ciumei, dar moartea i-a găsit, totuşi, acolo unde se aflau, fiind apoi iertaţi.

[188] Allah n-are nevoie de nici un fel de dar, aici, fiind vorba de îndeplinirea poruncilor Sale.

[189] Melik.

[190] În legătură cu cele relatate în acest verset tradiţia reţine mai multe variante, în legătură cu Saul şi Samuel (vezi: Le Saint Coran, p. 40).

[191] Se spune că Talut (Saul) era un om din popor şi sărac, faţă de căpeteniile Fiilor lui Israel care se considerau avuţi.

[192] Tabut: după tradiţie, este vorba de o ladă în care se păstrau legile evreilor şi pe care Moise o punea în faţă, în timpul luptelor, pentru a obţine biruinţă.

[193] Al-i Musa şi Al-i Harun.

[194] Potrivit tradiţiei, interdicţia de a bea din apa de râu ar fi avut scopul de a-i obişnui pe ostaşi cu setea sau apa era dăunătoare sănătăţii.

[195] O, Muhammed!

[196] Este vorba de Moise (Musa).

[197] Isa ibn-i Meryem.

[198] Ruh-il-Kuds: prin îngerul Gabriel (Djebrail).

[199] Kayyum: „cel care nu atârnă de nimeni şi de care depinde totul”.

[200] Adică şi pe cele din această lume şi pe cele din Lumea de-apoi.

[201] Kürsi; de aici, versetul 255 se numeşte şi Versetul Tronului (Ayet-il-Kürsi), cuprinzând, după unii exegeţi, „Ştiinţa lui Allah”. De aceea se şi recită în foarte multe ocazii, fiind considerat un verset venerat.

[202] Tagut: „rebelul rebelilor”, Diavolul diavolilor, idoli etc.

[203] Metaforă, în sensul unui ataşament trainic de credinţă islamică.

[204] După tradiţie, este vorba de aroganţa lui Nemrod (Nemrud) faţă de profetul Ibrahim (Abraham).

[205] Identificarea acestui personaj este îndoielnică. Ar fi vorba de: Ezdra sau de Ieremia sau de Ezechia sau altcineva, iar cetatea ruinată ar fi Ierusalim

[206] Unii traducători adaugă şi expresia: „îmblânzeşte-le!”. A se interpreta acest verset în legătură cu ruga lui Abraham.

[207] Necăjirea celor cărora dau de pomană (sadaka), pentru cele date.

[208] O, Muhammed!

[209] Pe nelegiuiţi, necredincioşi, păgâni.

[210] Pentru a vedea Faţa lui Allah în Lumea de-apoi.

[211] Fiind preocupaţi de rugă sau de luptă.

[212] Căci vor avea feţele slăbite, de stăruinţa lor în rugăciuni etc.

[213] În Ziua de-apoi.

[214] Practică, în continuare, cămătăria care, prin consecinţele sale nefaste, contravine principiilor Islamului, cum ar fi: altruismul, frăţia, lipsa de invidie, într-ajutorarea etc.

[215] Adică, banii, dar nu şi camăta.

[216] Datornicul.

[217] Adică, să se ierte datoria celui datornic. Problema cametei a fost mult discutată în evoluţia Islamului, dar, cu toată acestea, a fost practicată în tot acest timp.

[218] Adică să nu fie constrânşi în vreun fel oarecare.

[219] Profetul Mahomed sau oricare alt mesager, trimis de Allah pentru mântuirea oamenilor.

[220] Islamul recunoaşte pe toţi profeţii din Coran, ei fiind consideraţi mesagerii lui Allah.

3. AL-I-IMRAN

(FAMILIA LUI IMRAN[221]) Sûra-3, Revelată la Medina: 200 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elïf! Läm! Mïm![222]

2. Allah! Nu există ïlâh[223], în afară de El! Cel Viu, Absolut!

3. El şi-a coborât (revelat) Cartea, treptat, cu Adevărul, confirmând pe cele coborâte: Tevrat şi Indjil[224];

4. Mai înainte, pentru călăuzirea oamenilor; şi a coborât Furkan-ul. Cei care nu cred în versetele (semnele) lui Allah vor primi o pedeapsă grea. Căci, Allah este Puternic şi Capabil de revanşă[225]!

5. Lui Allah nimic nu-i rămâne tainic de pe pământ şi din cer.

6. El este cel care vă plămădeşte în pântece[226] aşa cum voieşte. Nici un alt Allah (ïlâh) afară de El, cel Puternic, Înţelept!

7. El este cel care şi-a coborât Cartea (Coranul). În Ea se găsesc versete profunde[227] - prescripţii-mamă -; iar altele sunt greu de desluşit[228]. Iată, cei care au îndoieli în inimile lor se înclină spre cele greu de desluşit, căutând vrajbă şi căutând tâlcuirea lor. Dar nimeni nu cunoaşte tâlcurile lor, în afară de Allah! Cei cufundaţi în ştiinţă spun: „Noi credem în El (Coran)! Totul vine de la Stăpânul nostru!” Dar nu cugetă astfel decât cei hărăziţi cu priceperea!

8. O, Stăpânul nostru! Nu mai abate inimile noastre, după ce ne-ai călăuzit pe calea cea dreaptă! Dă-ne milostivirea Ta! Căci, Tu eşti cel darnic!

9. O, Stăpânul nostru! Fără îndoială, Tu eşti cel care îi va aduna pe oameni, într-o zi, laolaltă! Căci, Allah nu-şi încalcă făgăduiala Sa!

10. Cei care nu cred, nu vor avea, în faţa lui Allah, nici un folos nici din avuţiile lor şi nici de la odraslele lor. Ei vor fi cei demni de Foc!

11. Ca cei din Dinastia Faraonului[229] şi cei de dinaintea lor; căci, ei au tăgăduit semnele Noastre. Dar, Allah i-a apucat pentru fărădelegile lor. Căci, Allah pedepseşte cu străşnicie!

12. Tu (O, Muhammed!) spune celor care nu cred: „Veţi fi înfrânţi şi veţi fi adunaţi în Iad!” Ce culcuş oribil[230]!

13. A fost dat un semn pentru voi, când cele două oştiri s-au întâlnit: una se lupta pe drumul lui Allah, iar cealaltă era necredincioasă, care îi vedea pe ceilalţi[231] de două ori mai numeroşi. Căci, Allah sprijină pe cine voieşte El! Iată, o pildă pentru cei hărăziţi cu clarviziune[232].

14. A fost făcut să pară plăcută în ochii oamenilor dragostea faţă de femei şi de odrasle şi de grămezile de aur şi de argint, cu cântare, şi de caii de soi şi de cirezi şi faţă de ogoare. Acestea sunt roade pentru viaţa lumească. Dar, locul frumos de întoarcere este cel de lângă Allah!

15. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Să vă dau de veste ceva mai bun decât acestea? Pentru cei cu evlavie există, lângă Domnul lor, Raiuri (grădini), prin care curg râuri, în care ei vor sălăşlui în veci, precum şi femei pure şi milostivirea lui Allah. Căci, Allah îi vede pe robii Săi!”

16. Ei zic: „O, Domnul nostru! Noi credem! Iartă, deci, greşelile noastre şi fereşte-ne pe noi de pedeapsa Focului!”

17. Ei sunt cei statornici şi devotaţi şi smeriţi şi binefăcători şi cei care cer mântuire înainte de zorii zilei.

18. Allah este martor că nu există alt Allah (Ilâh), afară de El. Şi îngerii şi cei dotaţi cu ştiinţă [mărturisesc] că nu există alt Allah, în afară de El; cel Atotputernic, Înţelept!

19. În faţa lui Allah credinţa adevărată este Islam-ul[233]! Cei cărora li s-a dat Scriptura[234] n-au pornit la gâlceava, între ei, decât după ce le-a venit Ştiinţa[235], din cauza invidiei lor. Cât priveşte pe cei care tăgăduiesc versetele lui Allah...[236]; Allah este grabnic la socoteală!

20. Dacă ei se ceartă cu Tine (O, Muhammed!), atunci, spune-le: „Eu m-am supus lui Allah! Eu şi cei care M-au urmat pe Mine!” Şi spune celor care au Scriptura, precum şi celor neştiutori[237]: „Aţi primit Islamul?” Iar dacă primesc Islamul, ei vor fi călăuziţi bine. Şi dacă îşi întorc spatele, atunci, Tu doar le dai de ştire. Căci, Allah îi vede pe cei care se supun!

21. Celor care nu cred în semnele (äyât) lui Allah şi celor care ucid, pe nedrept, pe profeţi şi, de asemenea, celor care ucid pe cei ce le spun adevărul, acelora să le dai de veste o pedeapsă dureroasă.

22. Iată, aceştia sunt cei ale căror fapte sunt zadarnice şi în lumea aceasta şi în cea de apoi! Şi ei nu vor fi ajutaţi.

23. Tu nu i-ai văzut oare pe cei cărora li s-a oferit o parte din Scriptură[238] şi care au fost invitaţi la Cartea lui Allah (Coranul), pentru a judeca între ei? Apoi, unii dintre ei şi-au întors spatele lor şi s-au îndepărtat[239].

24. Deoarece ei zic: „Focul nu ne va atinge pe noi în afara unor zile numărate!” Şi ceea ce au născocit ei i-a înşelat în credinţa lor.

25. Şi care anume va fi starea lor, când îi vom aduna laolaltă, în ziua care va veni negreşit şi când vom răsplăti pe fiecare după cele agonisite, fără vreo nedreptate?

26. Tu spune-le: „O, Allah al Meu! Stăpân peste împărăţii! Tu dai împărăţie cui anume vrei şi Tu iei împărăţie de la cine anume vrei. Şi Tu dai putere cui anume vrei şi Tu umileşti pe cine vrei. Binele se află în mâna Ta. Căci, Tu eşti Atotputernic!

27. Tu faci ca noaptea să pătrundă în zi şi faci ca ziua să pătrundă în noapte[240]. Şi Tu faci să apară viaţă din moarte şi faci să apară moarte din viaţă. Şi Tu hărăzeşti pe cine voieşti, fără socoteală!”

28. Credincioşii să nu ia, ca prieteni, pe necredincioşi, în locul credincioşilor! Cel care o face, nu va avea nimic de la Allah, în afară dacă se teme de ceva din partea lor. Allah vă apără! Căci, la El este întoarcerea!

29. Tu spune: „Ori că ascundeţi ce se află în sufletele voastre, ori că le daţi pe faţă, Allah le ştie. El cunoaşte tot ce se află în ceruri şi pe pământ. Căci, Allah este Atotputernic!

30. În ziua aceea toţi vor găsi alături de ei toate faptele lor bune şi faptele lor rele şi vor nădăjdui ca între ei şi ele să fie o distanţă mare[241]. Allah vă previne despre El însuşi. Căci, Allah este îndurător faţă de robii Săi!”

31. Tu spune-le: „Dacă voi îl iubiţi pe Allah, atunci, urmaţi-Mă pe Mine, iar Allah vă va iubi pe voi şi va ierta păcatele voastre! Căci, Allah este Îndurător şi Milostiv!”

32. Tu spune-le: „Supuneţi-vă lui Allah şi Trimisului! Dacă vă întoarceţi spatele, Allah nu-i iubeşte pe necredincioşi!”

33. Allah i-a ales pe Adam (Adem) şi pe Noe (Nuh) şi pe cei din Dinastia lui Abraham (Al-i Ibrahim) şi din Dinastia lui Imran (Al-i Imran)[242] ca superiori celorlalţi.

34. Seminţiile lor au urmat unele după altele. Căci, Allah este cel care aude şi cel care ştie!

35. Şi când soţia [celui din familia] lui Imran spuse: „O, Domnul meu! Eu ţi-am făgăduit numai Ţie ceea ce se află în pântecul meu! Primeşte, deci, făgăduiala mea! Căci, Tu eşti cel care Aude şi cel care Ştie!”

36. Iar când a născut, ea zise: „O, Stăpânul meu! Iată ce am născut eu! Este o fată!” - Or, Allah ştia mai bine ceea ce zămislise ea. Iar un băiat nu este ca o fată! - „Eu i-am pus numele: Meryem[243]! Ia sub protecţia Ta, pe ea şi pe urmaşii ei, împotriva Diavolului cel izgonit!”

37. Domnul ei a primit-o cu bunăvoinţă şi a făcut-o ca o plantă frumoasă şi a încredinţat-o lui Zaharia[244]. De fiecare dată când Zaharia intra în Sanctuar (Mihrab), el găsea alături de ea merinde. Când i-a zis: „O, Maria (Meryem)! Cum de le ai pe acestea!” Ea a spus: „Acestea sunt de la Allah /” Căci, Allah dă agoniseală, fără măsură, cui anume voieşte El!

38. Atunci, Zaharia (Zekeriyya) s-a rugat de Domnul său: „O, Domnul meu! Dă-mi de la Tine urmaşi demni! Căci, Tu eşti cel care aude ruga!”

39. Când el se ruga în Sanctuar, stând în picioare, îngerii i-au strigat: „Iată, Allah îţi dă de veste pe Yahya[245], care îţi va confirma Cuvântul[246], din partea lui Allah şi el va fi nobil (seyyid) şi neprihănit şi se va număra dintre profeţii cei drepţi!”

40. Atunci, el zise: „O, Stăpânul meu! Cum voi avea eu un fecior, când am ajuns la bătrâneţe, iar soţia mea este sterilă?” El (Allah) îi zise: „Iac-aşa!” Căci, Allah face ce voieşte!

41. El (Zekeriyya) zise: „O, Domnul meu! Dă-mi un semn!” „Semnul tău - zise El (Allah) - este acela că trei zile nu vei putea vorbi cu oamenii, decât prin semne! Dar, pomeneşte mult pe Domnul tău şi proslăveşte-L seara şi dimineaţa!”

42. Şi când îngerii ziseră: „O, Maria (Meryem)! Allah te-a ales pe tine şi te-a făcut curată şi te-a ales deasupra femeilor lumilor[247].”

43. O, Maria (Meryem)! Fii devotată faţă de Domnul tău şi prosternează-te şi pleacă-te împreună cu cei ce se pleacă [pentru rugăciune]!

44. Acestea sunt veşti necunoscute pe care Noi ţi le revelăm (O, Muhammed!) Căci, Tu nu erai acolo când ei aruncară kalemurile (săgeţile) lor, care anume să fie tutorele Mariei şi n-ai fost acolo nici când ei se certară între ei [248].

45. Când îngerii ziseră: „O, Maria (Meryem)! Allah îţi dă de veste un Cuvânt[249] din partea Sa! Numele lui va fi EL-Mesih, Isa ibn-u Meryem[250] şi va fi vestit în această lume şi în lumea de apoi şi unul dintre cei apropiaţi [de Allah].

46. El le va vorbi oamenilor în leagăn, ca şi la vârstă matură şi se va număra printre cei drepţi.”

47. Ea zise: „O, Doamne! Cum voi putea să am eu un copil, când nu m-a atins nici un bărbat?” „Iac-aşa!” - zise El (Allah). Căci, Allah creează pe cine voieşte El. Când El hotăreşte ceva, El doar spune: „Fii!” şi acela apare numaidecât.

48. Şi El îi învaţă Scriptura şi înţelepciunea şi Tora şi Evanghelia[251],

49. Şi va fi trimis la Fiii lui Israel, zicând: „Dacă eu vin la voi, este cu un semn din partea Domnului vostru. Eu pot să vă plămădesc, din lut, o figură de pasăre, apoi eu suflu în ea şi, cu voia lui Allah, devine o pasăre [vie]. De asemenea, eu pot să lecuiesc pe cei orbi, din naştere, şi pe cei leproşi şi pot învia pe morţi, cu voia lui Allah. Eu vă spun ce mâncaţi şi ce anume strângeţi în casele voastre[252]. Iată un semn pentru voi, dacă sunteţi credincioşi!

50. Eu am fost trimis să vă confirm cele de făcut prin Tora, de dinaintea mea, şi să vă îngădui unele din cele interzise pentru voi. Şi v-am adus semne de la Domnul vostru. Deci, temeţi-vă de Allah şi supuneţi-vă mie!

51. Allah este Domnul meu şi Domnul vostru. Deci, supuneţi-vă Lui! Aceasta este calea cea dreaptă!”

52. Iar când Isus (Isa) şi-a dat seama de necredinţa lor, le-a zis: „Cine mă va sprijini pe calea lui Allah? Atunci, Apostolii[253] ziseră: „Noi suntem sprijinitorii lui Allah! Şi fii martor că noi suntem supuşi[254]!”

53. [Ei au zis]: „O, Domnul nostru! Noi am crezut în ceea ce ai revelat şi ne supunem Trimisului Tău. Înscrie-ne, deci, printre martori!”

54. Iar ei (evreii) au făcut viclenie[255]. Şi Allah a făcut stratagemă. Căci, Allah este cel mai bun în stratagemă.

55. Când El (Allah) a zis: „O, Isus (Isa)! Eu te voi lăsa să mori şi te voi înălţa şi te voi purifica (mântui) de necredincioşi, iar pe cei care cred în tine îi voi aşeza deasupra necredincioşilor până în Ziua învierii. Apoi, întoarcerea voastră va fi la Mine şi Eu voi judeca cele pentru care vă certaţi între voi.

56. Cât priveşte pe cei care nu cred, lor le voi da o pedeapsă aspră în lumea aceasta şi în Lumea de-apoi şi nimeni nu-i va ajuta!”

57. Cât despre cei care cred şi săvârşesc fapte bune, El (Allah) îi va răsplăti după cum li se cuvine. Căci, Allah nu-i iubeşte pe nelegiuiţi!

58. Iată ceea ce îţi recităm Noi (O, Muhammed!) ca versete şi ca mesaje de înţelepciune[256].

59. În faţa lui Allah, Isus (Isa) este ca şi Adam (Adem), pe care El l-a creat din ţărână, iar apoi i-a zis: „Fii!” şi el s-a făcut[257].

60. Adevărul este de la Domnul tău (O, Muhammed!). Deci, nu fi dintre cei ce se îndoiesc!

61. Celor care se ceartă cu Tine, despre el (Isus), după ce li s-a dat de ştire, Tu spune-le doar atât: „Veniţi, noi şi voi, să chemăm pe fiii noştri şi pe fiii voştri şi pe soţiile noastre şi pe soţiile voastre, precum şi pe noi înşine şi pe voi înşivă, iar apoi să aducem blestemul lui Allah asupra celor mincinoşi[258]!”

62. Iată, aceasta este povestea adevărată şi nu există Ilâh (idol), afară de Allah! Într-adevăr, El este Puternic, Înţelept!

63. Iar dacă ei îşi întorc spatele lor, Allah îi cunoaşte pe cei care seamănă discordie.

64. Tu spune: „O, voi, oameni ai Scripturii[259]! Veniţi la o vorbă care să fie comună printre noi şi printre voi: Să nu adorăm decât pe Allah şi să nu-I asociem nimic altceva şi, în afară de Allah, să nu luăm unii pe alţii dintre noi drept stăpâni!” Apoi, dacă ei îşi întorc spatele lor, Tu spune-le: „Fiţi martori că noi suntem musulmani!”

65. O, voi, oameni ai Scripturii! De ce oare vă certaţi în privinţa lui Abraham (Ibrahim)? Căci, Tora şi Evanghelia[260] au fost coborâte (revelate) după el! Voi n-aveţi minte?

66. Iată, astfel de oameni sunteţi voi! Căci, v-aţi certat în legătură cu ceva despre care aveaţi oarecare cunoştinţă. Atunci, de ce porniţi ceartă despre ceea ce nu ştiţi nimic? Căci, Allah este cel ştiutor, iar voi sunteţi neştiutori!

67. Abraham (Ibrahim) nu era nici iudeu şi nici creştin (nasrani)[261]. Dar, el a fost sincer şi cu adevărat credincios (muslim) şi nu s-a numărat printre idolatri.

68. Dintre oamenii cei mai apropiaţi de Abraham care l-au urmat sunt: Profetul acesta şi cei care cred[262]. Căci, Allah, îi ocroteşte pe credincioşi!

69. Unii dintre oamenii Scripturii ar fi vrut să vă ducă în rătăcire, dar ei nu duc în rătăcire decât pe ei înşişi, fără să-şi dea seama de aceasta.

70. O, voi, oameni ai Scripturii! De ce oare tăgăduiţi versetele lui Allah, deşi sunteţi martori la ele?

71. O, voi, oameni ai Scripturii! De ce oare învăluiţi adevărul cu minciuna şi tăinuiţi adevărul, deşi îl cunoaşteţi?

72. Unii dintre oamenii Scripturii zic astfel[263]: „La începutul zilei [faceţi-vă că] credeţi în ceea ce li s-a coborât celor care cred, iar la sfârşitul zilei s-o tăgăduiţi! Se poate ca, în felul acesta, ei să se întoarcă[264].

73. Şi să nu credeţi decât în cei care se supun credinţei voastre!” Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Călăuzirea este, într-adevăr, călăuzirea lui Allah!” „Că s-ar fi putut să se dea altuia ceva asemănător ce vi sa dat vouă, astfel ca ei (musulmanii) să nu aducă dovadă contra voastră, în faţa Domnului vostru[265].” Tu spune-le: „Harul se află în mâna lui Allah! El îl dă cui anume vrea! Căci, Allah este Atotcuprinzător şi Atotştiutor!”

74. El [Allah] acordă milostenia Sa cui anume voieşte. Căci, Allah este cel care posedă bunăvoinţă mare!

75. Dintre oamenii Scripturii sunt unii care îţi înapoiază dacă le încredinţezi chiar şi un cântar[266], dar sunt unii care nu-ţi înapoiază nici un dinar încredinţat de tine, doar dacă te ţii mereu după ei. Deoarece ei zic: „Nimic împotriva noastră de la aceşti neştiutori[267]!” Şi ei vorbesc despre Allah minciuni cu bună-ştiinţa lor.

76. Din contră! Cei care se ţin de legământul lor şi se tem [de Allah], [să ştie că] Allah iubeşte pe cei pioşi.

77. Cât priveşte pe cei care vând cu un preţ de nimic legământul lor faţă de Allah şi jurămintele lor, ei nu vor avea parte de nimic în Lumea de-apoi şi Allah nu va cuvânta cu ei şi nu se va uita spre ei în Ziua învierii şi nici nu-i va purifica, deoarece ei vor avea parte de o pedeapsă dureroasă.

78. Iar unii dintre ei răstălmăcesc Cartea, cu limbile lor, pentru ca voi să credeţi că sunt din Carte, deşi nu sunt din Carte şi ei vă spun vouă: „Aceasta este din partea lui Allah!”, deşi nu este de la Allah. Căci, ei spun minciuni împotriva lui Allah cu bună-ştiinţa lor!

79. Nu se cuvine unui om[268], căruia Allah i-a dat Carte şi înţelepciune şi profeţie, să spună, după aceea, oamenilor: „Adoraţi-mă pe mine în locul lui Allah!”, ci, să spună[269]: „Fiţi supuşi devotaţi Domnului vostru, pentru că voi învăţaţi din Carte şi daţi învăţătură din ea!”

80. Şi El (Allah) nu vă va porunci vouă să socotiţi drept stăpâni pe îngeri şi pe profeţi. Oare El vă va porunci să deveniţi necredincioşi, după ce aţi devenit musulmani?

81. Şi când Allah luase jurământ de la profeţi: „De fiecare dată când vă dau Carte şi înţelepciune, iar apoi, vine un mesager ca să confirme ceea ce aveţi deja, atunci, voi va trebui să credeţi şi să acordaţi sprijin[270].” El (Allah) zise: „Primiţi voi şi luaţi asupra voastră această povară dată de Mine?” Ei ziseră: „Noi primim!” Atunci, El (Allah) zise: „Fiţi martori. Şi Eu însumi depun mărturie împreună cu voi!”

82. Dacă cineva îşi va întoarce spatele, atunci, cei de acest fel vor fi perverşi.

83. Oare ei vor altceva decât religia lui Allah, când toţi, din ceruri şi de pe pământ, au arătat supunere faţă de El, de voie sau de nevoie, şi când numai la El este întoarcerea?

84. Tu (O, Muhammed!) spune: „Noi credem în Allah şi în ceea ce a fost coborât Nouă şi în ceea ce a fost coborât lui Abraham (Ibrahim) şi Ismail şi Isaac (Ishak) şi Iacob (Yakub), precum şi triburilor, ca şi în cele ce li s-au dat lui Moise (Musa) şi Isus (Isa) şi altor profeţi, din partea Domnului lor. Noi nu facem deosebire între ei. Căci, numai Lui ne supunem Noi[271]!”

85. Oricine caută o religie în afară de Islam, nu i se va primi, iar cei de acest fel vor avea de pierdut în Lumea de-apoi[272].

86. Cum poate Allah să-şi verse harul său de călăuzire asupra unui popor care a devenit necredincios după ce a crezut şi a mărturisit că trimisul este adevărat şi după ce i s-au adus dovezile în mod clar? Căci, Allah nu călăuzeşte un popor de nelegiuiţi!

87. Aceştia vor avea drept răsplată blestemul lui Allah şi al îngerilor şi al tuturor oamenilor!

88. Ei vor rămâne aşa[273] în veci, iar pedeapsa lor nu va fi uşurată şi nu vor fi luaţi în seamă.

89. Afară de cei care vor cere iertare, după aceea, şi se vor îndrepta. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

90. Cei care devin necredincioşi, după ce au crezut, iar apoi au mers mai departe cu necredinţa lor, căinţa lor nu va fi primită, căci ei sunt cu adevărat cei rătăciţi.

91. Cei care nu cred şi mor necredincioşi, de la nici unul dintre ei nu se va primi nimic, chiar dacă ei ar da aur cât pământul întreg, pentru răscumpărarea lor. Pentru cei de acest fel există o pedeapsă dureroasă şi nimeni nu le va veni în ajutor!

92. Voi (musulmani) nu veţi avea parte de pioşenie decât dacă daţi milostenie din ceea ce vă este mai drag vouă. Căci, Allah cunoaşte orice milostenie de-a voastră!

93. Toate mâncărurile erau halal (permise) Fiilor lui Israel, afară de ceea ce oprise Israel însuşi, înainte de revelarea Torei[274]. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Veniţi, deci, cu Tora şi citiţi, dacă sunteţi iubitori de adevăr!”

94. Cei care născocesc, după aceea[275], minciuni despre Allah, tocmai aceia sunt adevăraţii nelegiuiţi!

95. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Allah a spus adevărul! Urmaţi, deci, cu sinceritate, credinţa lui Abraham[276], căci el nu se număra dintre idolatri!”

96. Cel dintâi lăcaş, ca izvor de binecuvântare pentru toţi oamenii, a fost cel de la Bekka[277];

97. Acolo se află semne clare, ca locul de şedere a lui Abraham (Ibrahim); şi cine intră acolo se află în siguranţă. Este o cerinţă pentru oameni, faţă de Allah, să facă pelerinaj, la Lăcaş, dacă pot străbate drumul acela[278]. Cine tăgăduieşte, să ştie că Allah se află la adăpost de lumi[279].

98. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „O, voi, oameni ai Scripturii! De ce oare tăgăduiţi versetele lui Allah, deşi Allah cunoaşte faptele voastre?”

99. Tu[280] spune-le: „O, voi, oameni ai Scripturii! De ce vreţi voi să-i duceţi în rătăcire pe cei care cred, arătând cu strâmbătate drumul lui Allah, deşi voi înşivă sunteţi martori?” Dar Allah nu este nepăsător faţă de faptele voastre!

100. O, voi, credincioşi! Dacă voi vă supuneţi unui astfel de grup dintre cei cărora li s-a dat Scriptura, atunci, după ce aţi crezut, ei vă întorc iarăşi la necredincioşi.

101. Cum puteţi voi să vă abateţi la necredinţă, devreme ce vi se recită versetele lui Allah, iar Profetul Său se află printre voi? Dar, cine se ţine de Allah, acela este călăuzit pe drumul cel drept!

102. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah, aşa cum se cuvine teama de El şi să nu muriţi decât ca supuşi[281].

103. Şi ţineţi-vă cu toţii de funia lui Allah[282] şi să nu vă scindaţi! Şi amintiţi-vă de binefacerea lui Allah pentru voi. Când voi eraţi vrăjmaşi unii altora, El a fost cel care v-a unit inimile voastre, iar apoi, prin bunăvoinţa Sa, aţi devenit fraţi între voi[283]. Şi când eraţi la marginea prăpastiei de Foc, tot El v-a salvat de acolo. Iată, aşa vă dezvăluie Allah semnele Sale! Poate veţi merge pe calea cea dreaptă!

104. De s-ar forma, dintre voi, o comunitate care să invite la binefacere şi să poruncească pentru bine şi să oprească răul. Iată, tocmai aceştia vor fi cei care vor ajunge la salvare!

105. Şi nu fiţi ca cei care s-au divizat şi s-au certat între ei după ce le-au fost aduse dovezi clare! Căci, pentru ei există o pedeapsă foarte mare,

106. În ziua în care unele feţe se vor albi (lumina) şi alte feţe se vor înnegri (întuneca)! Celor cu feţele înnegrite li se vor adresa: „Sunteţi voi cei care aţi devenit necredincioşi, după ce aţi crezut? Atunci, gustaţi din pedeapsă, pentru necredinţa voastră!”

107. Cât priveşte pe cei cu feţele luminate, ei se vor afla sub milostivirea lui Allah şi vor rămâne acolo (Paradis) în vecii vecilor.

108. Astfel sunt semnele (versetele) lui Allah! Noi Ţi le recităm (O, Muhammed!) cu adevăr. Căci, Allah nu voieşte să facă nedreptate nimănui[284].

109. Lui Allah aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Şi spre Allah se întorc toate faptele!

110. Voi (musulmani) sunteţi comunitatea cea mai bună care a apărut pentru oameni. Căci, voi cereţi ceea ce este bun şi voi opriţi ceea ce este rău şi credeţi în Allah. Dacă şi oamenii Scripturii ar fi crezut[285], desigur, ar fi fost foarte bine pentru ei. Unii dintre ei cred, dar cei mai mulţi sunt farisei.

111. Ei nu pot să vă facă rău, decât să vă necăjească; şi dacă voi vă luptaţi cu ei, atunci, ei îşi întorc spatele lor şi apoi, nu vor fi ajutaţi.

112. Oriunde s-ar afla, ei sunt loviţi de înjosire; doar să se apuce de funia[286] lui Allah şi de funia oamenilor. Ei au dat peste mânia lui Allah şi au fost condamnaţi la sărăcie, pentru că ei n-au crezut în versetele (semnele) Lui Allah şi i-au omorât pe profeţi, pe nedrept, şi pentru că s-au răzvrătit şi au depăşit măsura.

113. Nu toţi sunt asemenea. Printre oamenii Scripturii se află o comunitate dreaptă care recită, în timpul nopţii, versetele lui Allah şi se prosternează.

114. Ei cred în Allah şi în Ziua de-apoi, poruncesc ceea ce este bun şi opresc ceea ce este rău. Ei se grăbesc spre fapte bune. Iată, aceştia fac parte dintre cei cu evlavie.

115. Faptele lor bune nu vor fi lăsate fără răspuns. Căci, Allah îi cunoaşte bine pe cei cucernici[287]!

116. Cât priveşte pe cei ce nu cred, ei nu vor fi puşi la adăpost, în faţa lui Allah, nici de avuţiile lor şi nici de copiii lor. Căci, ei sunt demni de iad şi vor rămâne acolo în veci.

117. Cele cheltuite de ei în această lume seamănă cu vântul pustiitor care se abate peste semănăturile unei comunităţi care se tiranizează pe sine însăşi şi le distruge. Căci, nu Allah face nedreptate, ci, ei înşişi îşi persecută propriile lor suflete.

118. O, voi, credincioşi! Nu aveţi încredere în cei din afara voastră! Căci, ei nu renunţă la păgubirea voastră şi cer mereu strâmtorarea voastră, într-adevăr, din gura lor iese ură, dar, ceea ce ascund inimile lor este şi mai mare. Iată, Noi vă dezvăluim vouă semnele (versetele) Noastre, dacă pricepeţi!

119. Voi sunteţi cei care îi iubiţi pe ei, deşi ei nu vă iubesc pe voi[288]. Voi credeţi în Carte, în întregime[289], iar ei, când vă întâlnesc pe voi, vă spun: „Noi credem!” Dar, când rămân între ei, îşi muşcă degetele lor de ură contra voastră. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Muriţi de ură!” într-adevăr, Allah ştie bine ce se află în piepturi (inimi)!

120. Dacă vouă vă merge bine[290], lor le pare rău. Dacă dă ceva rău, atunci ei se bucură. Dar, dacă veţi fi statornici şi cu pietate, atunci, viclenia lor nu vă va pricinui nici un rău. Căci, Allah împresoară toate faptele lor!

121. Când Tu[291] Te-ai despărţit, într-o dimineaţă, de familia Ta pentru a-i aşeza pe credincioşi la locurile lor de luptă[292]!

122. Şi când două dintre grupurile voastre porniseră pe calea derutei[293]. Dar, Allah a venit în ajutorul lor. Căci, credincioşii trebuie să se încreadă numai în Allah!

123. Şi Allah a venit în ajutorul vostru la Bedr (Badr), deşi eraţi slăbiţi. Ca atare, temeţi-vă de Allah! Poate veţi arăta mulţumirea voastră!

124. Când Tu spuneai credincioşilor: „Nu este oare de-ajuns că Domnul vostru vă ajută cu trei mii de îngeri, pe care i-a coborât[294]?”

125. Da! Dacă voi veţi fi statornici şi cu smerenie, iar dacă ei vor veni, acum, asupra voastră, atunci, Domnul vostru va veni, pentru întărirea voastră, cu cinci mii de îngeri purtători de semne[295].

126. Şi Allah n-a făcut aceasta[296] decât pentru a vă da de veste şi pentru liniştirea inimilor voastre. Căci, biruinţa nu vine decât de la Allah, cel Puternic, înţelept!

127. Pentru a nimici o parte din cei care nu cred şi pentru a-i umili şi pentru ca ei să se întoarcă ruşinaţi.

128. Tu (O, Muhammed!) nu eşti, pentru nimic, în această treabă[297]! Fie că El (Allah) primeşte căinţa lor, fie că îi pedepseşte[298]! Dar, ei sunt cu adevărat nelegiuiţi!

129. Lui Allah aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ. El iartă pe cine voieşte şi pedepseşte pe cine voieşte. Căci, Allah este Iertător, Milostiv!

130. O, voi credincioşi! Nu vă lăcomiţi la camătă, luând de două ori mai mult[299]. Şi temeţi-vă de Allah, ca să ajungeţi la salvare!

131. Şi temeţi-vă de Focul pregătit pentru necredincioşi!

132. Şi supuneţi-vă lui Allah şi Trimisului Său! Poate veţi fi mântuiţi!

133. Şi grăbiţi-vă pentru iertare din partea Domnului vostru, precum şi spre Paradisul întins, cât cerurile şi pământul, pregătit pentru cei cu evlavie.

134. Ei sunt cei care fac binefaceri, în starea lor de largheţe şi de strâmtorare şi îşi stăpânesc mânia lor şi îi iartă pe ceilalţi oameni. Căci, Allah îi iubeşte pe binefăcători!

135. Ca şi pe cei care, dacă păcătuiesc în mare măsură şi îşi persecută propriul lor suflet, pomenesc pe Allah şi cer iertare pentru păcatele lor - şi cine poate ierta păcatele, în afară de Allah? - şi care nu persistă în săvârşirea de păcate cu bună-ştiinţa lor[300].

136. Pentru ei există iertare din partea Domnului lor, precum şi Raiuri, prin care curg râuri şi unde ei vor sălăşlui în veci. Cât de minunată este răsplata celor care săvârşesc fapte bune!

137. Înaintea voastră s-au petrecut multe fapte. Călătoriţi pe pământ şi vedeţi ce anume s-a întâmplat cu cei care s-au ţinut de minciuni[301]!

138. Iată, Acesta (Coranul) conţine Declaraţii[302] pentru oameni şi este o călăuză şi un îndemn pentru cei cucernici!

139. Şi nu fiţi delăsători şi nu vă necăjiţi! Căci, voi veţi fi la înălţimea cea mai mare dacă sunteţi credincioşi[303].

140. Dacă vă atinge pe voi un necaz, astfel de necaz au avut şi cei din altă comunitate[304]. Iată, aşa facem Noi să se schimbe, astfel de zile, între oameni, pentru ca Allah să-i cunoască pe cei care cred şi să ia, dintre voi, martori[305]. Căci Allah nu-i iubeşte pe nelegiuiţi!

141. Allah îi purifică pe cei care cred şi îi pedepseşte pe necredincioşi.

142. Oare credeţi voi că veţi intra în Rai fără ca Allah să-i cunoască pe acei dintre voi care luptă (djihad) şi fără să-i cunoască pe cei care sunt statornici?

143. Desigur, voi doreaţi moartea înainte de a vă întâlni cu ea. Dar acum aţi văzut-o, uitându-vă la ea[306]!

144. Şi Muhammed nu este decât un Trimis (profet) - iar Trimişi au fost şi înaintea Lui -. Dacă El murea sau era ucis[307], oare voi v-aţi fi întors înapoi pe călcâiele voastre[308]? Cel care se întoarce astfel, pe cele două călcâie ale sale, nu va face nici o pagubă lui Allah. Dar Allah îi va răsplăti pe cei care Îi aduc mulţumiri!

145. Nu există nici un suflet care să moară fără voia lui Allah, după sorocul prescris[309]. Cine doreşte răsplata vieţii lumeşti, Noi îi vom da din aceasta; cine doreşte răsplată în Lumea de dincolo, Noi îi vom da din ea. Şi Noi îi vom răsplăti pe cei care îi aduc mulţumirea lor!

146. Câţi profeţi s-au luptat - împreună cu numeroşi învăţaţi (rabini) - fără să manifeste slăbiciune, în faţa celor ce s-au abătut asupra lor, pe drumul lui Allah şi fără să se umilească şi fără să cedeze! Căci, Allah îi iubeşte pe cei statornici!

147. Şi ei nu spuneau decât atât: „O, Doamne! Iartă-ne păcatele noastre, precum şi greşelile noastre în faptele noastre şi fă-ne să fim statornici pe picioarele noastre şi ajută-ne să-i biruim pe cei din neamul necredincioşilor!”

148. Iar Allah le-a dat răsplată în lumea aceasta şi o răsplată mai bună în Lumea de-apoi. Căci, Allah îi iubeşte pe binefăcători!

149. O, voi, credincioşi! Dacă voi le daţi ascultare celor care nu cred, ei vă vor face să vă întoarceţi înapoi pe călcâiele voastre[310] şi vă veţi număra dintre cei pierduţi.

150. Dar nu! Allah este Stăpânul vostru! Căci, El este Sprijinitorul cel mai bun!

151. Noi vom băga numaidecât spaima în inimile celor necredincioşi, deoarece ei I-au asociat lui Allah ceva despre care El nu le-a coborât (revelat) nici un fel de dovadă şi locul lor de refugiu este Focul. Cât de oribil este culcuşul celor nelegiuiţi!

152. Într-adevăr, Allah şi-a îndeplinit făgăduinţa Sa, când voi, cu voia Sa, îi nimiceaţi [pe duşmani], până în momentul în care voi v-aţi îndoit şi v-aţi certat între voi în privinţa poruncii şi aţi devenit răzvrătiţi, după ce El (Allah) v-a arătat ceea ce vroiaţi. Unii dintre voi doreau lumea aceasta, iar alţii dintre voi doreau Lumea de dincolo. Apoi, El (Allah) v-a slăbit împotriva lor (duşma- nilor), pentru a vă pune la încercare. Totuşi, El v-a iertat. Căci, Allah este un mare Binevoitor faţă de credincioşi[311].

153. Când voi urcaţi[312], fără să vă uitaţi înapoia voastră, deşi Profetul striga după voi[313], atunci, El (Allah) v-a dat o tristeţe, peste altă tristeţe, ca să nu fiţi îndureraţi nici pentru ceea ce pierdeaţi[314] şi nici pentru ceea ce vă atingea pe voi[315]. Căci, Allah cunoaşte bine faptele voastre!

154. Apoi, după tristeţe, El a făcut să coboare asupra voastră o stare de siguranţă, încât, pe unii dintre voi, îi cuprindea somnolenţa, iar alţii aveau grijă de propriile lor suflete, aceştia fiind cuprinşi de gânduri neadevărate despre Allah, - asemenea perioadei ignoranţei[316] - zicând: „Ce avem noi în această treabă?” Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Toată porunca aparţine, în întregime, lui Allah!” Ceea ce nu pot ei să-şi spună, o ascund în sufletele lor, zicând: „Dacă aveam noi ceva în această chestiune, atunci, nu eram ucişi aici[317]!” Tu spune-le: „Chiar de-aţi fi rămas în casele voastre, moartea tot apărea în culcuşul celui căruia îi venise sorocul prescris!” Allah a vroit să vă încerce despre ceea ce aveţi voi în inimile voastre şi să vă purifice de ceea ce se află în piepturile (inimile) voastre!

155. Dacă unii dintre voi şi-au întors spatele lor în ziua când s-au întâlnit cele două oştiri, aceasta se datora numai Satanei, care îi făcuse să se împiedice de ceea ce ei agonisiseră[318]. Totuşi, Allah i-a mântuit. Căci, Allah este Iertător, Milostiv!

156. O, voi, credincioşi! Nu fiţi ca cei care, în timp ce fraţii lor străbăteau drumurile şi porneau la luptă, ziceau astfel: „Dacă ei ar fi fost lângă noi, ei n-ar fi murit şi n-ar fi fost ucişi[319]!” Allah a pus în inimile lor o astfel de întristare. Căci, Allah este cel care dă viaţă şi moarte! Şi Allah vede tot ce faceţi voi!

157. Dacă voi sunteţi ucişi pe drumul lui Allah” sau muriţi, iertarea lui Allah şi îndurarea Sa sunt mult mai bune decât ceea ce strâng ei [în viaţa lor][320].

158. Că veţi muri sau că veţi fi ucişi, în faţa lui Allah vă veţi aduna!

159. Prin harul lui Allah, Tu (O, Muhammed!) Te-ai purtat cu blândeţe faţă de ei[321]. Dacă ai fi fost dur şi cu inima aspră, atunci, ei s-ar fi împrăştiat din jurul Tău. Deci, iartă-i şi roagă-Te pentru mântuirea lor! Dar, odată ce ai luat o hotărâre, atunci, bizuie-Te pe Allah! Căci, Allah îi iubeşte pe cei care se încred în El!

160. Dacă vă sprijină Allah, nimeni nu vă poate birui! Dacă vă părăseşte El, cine poate veni în ajutorul vostru, apoi? Deci, în Allah trebuie să se bizuie cei care cred!

161. Un profet nu poate să înşele deloc! Cel care înşeală, va veni, în Ziua de-apoi, cu ceea ce a înşelat[322]. Apoi, fiecare va fi răsplătit după ceea ce a agonisit şi nu va fi nedreptăţit!

162. Oare vor fi la fel cei care urmează după voia lui Allah şi cei care atrag mânia lui Allah? Locul acestora [din urmă] va fi Iadul! Şi ce loc urât este acela!

163. Ei[323] vor fi aşezaţi pe ierarhii în faţa lui Allah. Căci Allah vede bine faptele lor!

164. Allah şi-a arătat bunăvoinţa Lui faţă de cei credincioşi, când El le-a trimis, dintre ei, un Profet[324] care să le recite din versetele Sale şi să-i purifice şi să-i înveţe Cartea (Coranul) şi înţelepciunea, chiar dacă ei erau, mai înainte, în rătăcire clară.

165. Când v-a lovit pe voi o nenorocire[325] - dar voi aţi lovit de două ori mai mult[326] -, voi aţi zis: „Cum s-a întâmplat aceasta[327]?” Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Aceasta este din cauza voastră înşivă!” Allah este Atotputernic!

166. Şi ceea ce s-a abătut asupra voastră, în ziua când cele două oştiri au venit faţă în faţă[328], a fost cu îngăduinţa lui Allah, pentru ca El să-i cunoască pe credincioşi;

167. Şi ca să-i cunoască pe cei făţarnici. Căci, atunci când li s-a spus acestora: „Veniţi ca să luptaţi pe drumul lui Allah sau apăraţi-vă!”, ei ziseră: „Desigur că vă vom urma, dacă am şti să luptăm!” Ei erau, în ziua aceea, mult mai aproape de necredinţă decât de credinţă şi spuneau, din gurile lor, ceea ce nu exista în inima lor. Dar Allah cunoaşte bine ceea ce ascund ei!

168. Celor care, stând liniştiţi [acasă], spuneau despre fraţii lor: „Dacă ne-ar fi ascultat pe noi, ei n-ar fi fost ucişi!”, Tu spune-le: „Atunci, îndepărtaţi moartea de la voi, dacă spuneţi adevărul!”

169. Să nu-i socotiţi pe cei ucişi pe drumul lui Allah că sunt morţi! Dimpotrivă, ei sunt vii lângă Domnul lor şi sunt îngrijiţi;

170. Bucurându-se de ceea ce le oferă Domnul lor prin harul său. Şi ei dau de veste celor care au rămas după ei şi nu li s-au alăturat încă acest mesaj bun: „Ei nu au de ce să se teamă şi nu vor fi necăjiţi deloc[329]!”

171. Ei dau de veste binefacerea din partea lui Allah şi harul Său şi că, într-adevăr, Allah nu lasă să se irosească răsplata Sa faţă de credincioşi.

172. Cei care, după ce au fost răniţi, au răspuns chemării lui Allah şi Profetului Său; pentru acei dintre ei care au săvârşit fapte bune şi au fost cu smerenie există o răsplată mare.

173. Când unii dintre oameni le-au spus [credincioşilor]: „S-au adunat oamenii împotriva voastră! Temeţi-vă de ei[330]!”, aceasta le-a sporit credinţa lor şi au zis: „Nouă ne este de-ajuns Allah şi El este cel mai bun protector pentru noi!”

174. Ca atare, ei s-au întors prin bunăvoinţa lui Allah şi prin graţia Sa, fără să-i atingă nici un rău. Ei au urmat voia lui Allah[331]. Căci, Allah este purtător de har Nemărginit!

175. Diavolul este cel care vă face să vă temeţi de adepţii lui. Deci, voi n-aveţi decât să nu vă temeţi de ei. Dar, temeţi-vă de Mine, dacă faceţi parte dintre cei care cred!

176. Să nu Te îngrijoreze (O, Muhammed!) cei care aleargă spre necre- dinţă! Ei nu pot produce nici un rău lui Allah! Allah ţine să nu le dea satisfacţie în Lumea de-apoi. Căci, pentru ei există o mare pedeapsă!

177. Cei care târguiesc necredinţa contra credinţă nu pot pricinui nici un rău lui Allah şi pentru ei există o pedeapsă dureroasă!

178. Necredincioşii să nu socoată că termenul pe care Noi le acordăm este spre binele lor. Dacă noi le acordăm un răgaz este numai pentru ca ei să-şi mărească păcatele lor. Căci, pentru ei există o pedeapsă înjositoare!

179. Allah nu-i va lăsa pe credincioşi în starea în care vă aflaţi voi, până ce îi va deosebi pe cei murdari de cei curaţi. Şi Allah nu vă va ţine la curent cu ceea ce este tainic. Dar, Allah alege, dintre trimişii Săi, pe cine voieşte El. Credeţi, deci, în Allah şi în profeţii Săi! Iar dacă credeţi şi sunteţi cu smerenie, atunci, veţi avea o răsplată mare.

180. Cei care arată zgârcenie faţă de ceea ce le oferă Allah, prin harul Său, să nu creadă că aceasta va fi spre binele lor. Din contră, aceasta va fi spre răul lor; pentru că, Ziua de-apoi, se va încolăci de gâturile lor ceea ce pentru care s-au zgârcit. Lui Allah aparţine moştenirea din ceruri şi de pe pământ! Căci, Allah este Atotştiutor al faptelor voastre!

181. Într-adevăr, Allah a auzit vorbele celor care au grăit: „Allah este sărac, iar noi suntem plini de avuţii[332]!” Noi vom înregistra cele spuse de ei, ca şi omorârea, de către aceştia, a profeţilor, pe nedrept, şi Noi le vom spune: „Gustaţi din pedeapsa Focului învăpăiat!”

182. Aceasta, pentru cele ce aţi săvârşit cu propriile voastre mâini! Căci, Allah nu este nedrept faţă de robii Săi!

183. Celor care zic: „într-adevăr, Allah, în legământul Său, ne-a poruncit să nu credem în nici un profet până ce nu ne aduce o ofrandă pe care s-o mistuie focul!”, Tu spune-le: „ Au venit la voi, înaintea Mea, trimişi cu dovezi clare şi cu cele ce aţi spus voi. De ce oare i-aţi ucis, dacă sunteţi sinceri[333]?”

184. Dacă ei Te socot mincinos (O, Muhammed)! Apoi, şi înaintea Ta au fost socotiţi mincinoşi mulţi alţi profeţi care au venit cu dovezi clare şi cu psalmi şi cu Scriptura purtătoare de Lumină.

185. Toate sufletele vor gusta moartea! Iar toată răsplata voastră va fi dată în Ziua învierii! Cel care este îndepărtat de Foc şi introdus în Rai, acela va fi mântuit cu adevărat! Căci, viaţa lumească nu este decât un obiect de amăgire!

186. Veţi fi puşi, negreşit, la încercare pentru avuţiile voastre şi pentru sufletele voastre şi veţi auzi multe vorbe de ocară de la cei cărora li s-a dăruit Scriptura, înaintea voastră, precum şi de la idolatri. Dacă veţi fi statornici şi veţi arăta pietate, iată, acestea sunt cele mai bune lucruri de făcut!

187. Când Allah a luat jurământ de la cei cărora li s-a dat Scriptura, zicându-li-se: „S-o împărtăşiţi oamenilor şi să n-o tăinuiţi deloc[334]!”, ei au pus-o în spatele lor şi au vândut-o pe un preţ de nimic! Ce târguială urâtă au făcut ei!

188. Să nu te gândeşti că cei care se bucură de ceea ce fac[335] şi cărora le place să fie lăudaţi pentru ceea ce nu fac[336] vor scăpa de pedeapsă! Pentru ei există o pedeapsă dureroasă!

189. Lui Allah îi aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului! Căci, Allah este Atotputernic!

190. Într-adevăr, în crearea cerurilor şi a pământului, precum şi în alternanţa dintre zi şi noapte există pilde pentru cei dotaţi cu pricepere;

191. Care rostesc numele lui Allah, când stau în picioare şi când se aşază şi când se culcă într-o parte şi cugetă asupra creării cerurilor şi a pământului: „O, Doamne! Tu n-ai creat acestea în zadar! Mărire Ţie! Fereşte-ne pe noi de pedeapsa Focului!

192. O, Domnul nostru! Pe cine faci să intre în Foc, Tu îl acoperi de ruşine, iar pe cei nelegiuiţi n-are cine să-i ajute!

193. O, Doamne! Noi am auzit un strigător care chema la credinţă: [Credeţi în Domnul vostru!] Şi noi am crezut! O, Doamne! Mântuieşte-ne pe noi de păcatele noastre! Şterge faptele noastre rele şi fă-ne pe noi să ne sfârşim viaţa alături de cei cu smerenie!

194. O, Doamne! Dă-ne nouă ceea ce Tu ne-ai făgăduit prin trimişii Tăi şi nu ne întrista în Ziua învierii! Căci, Tu nu-Ţi încalci făgăduiala Ta!”

195. Iar Domnul lor le-a răspuns: „Eu nu las să se irosească fapta săvârşită de vreunul dintre voi, bărbat sau femeie, căci, unii şi alţii, voi sunteţi la fel. Cât despre cei care au fost puşi să emigreze[337] şi au fost scoşi din ţinuturile lor şi au fost prigoniţi pe drumul Meu şi care au luptat şi au fost ucişi, într-adevăr, Eu voiu să acopăr faptele lor rele şi-i voi face să intre în Raiuri, prin care curg râuri, ca răsplată din partea lui Allah”. Căci, răsplata cea mai bună este lângă El!

196. Să nu te înşele deloc călătoriile necredincioşilor prin ţinuturi![338]

197. Bucurie trecătoare! Apoi, locul lor de refugiu este Iadul. Şi ce culcuş oribil este acesta!

198. Dar, cât priveşte pe cei care se tem de Domnul lor, ei vor avea Raiurile prin care curg râuri şi unde ei vor sălăşlui pe vecie, ca loc de şedere din partea Domnului lor. Iar ceea ce vine de la Allah este minunat pentru cei cu smerenie!

199. Există, printre cei cu Scriptură, unii care cred în Allah şi în ceea ce vi s-a coborât (revelat)[339] vouă şi în ceea ce li s-a coborât lor, sunt umili în faţa lui Allah şi nu vând semnele (versetele) lui Allah pe un preţ de nimic. Iată, aceia vor primi răsplata lor din partea Domnului lor! Căci, Allah este grabnic la socoteală!

200. O, voi credincioşi! Fiţi statornici! Străduiţi-vă pentru statornicie, ţineţi-vă [între voi] cu fermitate şi temeţi-vă de Allah, ca să ajungeţi la salvare!

[221] Al-i-Imran: se referă la familia lui Isus şi la faptele sale, Imran fiind considerat strămoşul Fecioarei Maria (Maryam).

[222] E.L.M.: simboluri enigmatice.

[223] Ïlâh: idol de crezut, echivalând cu Allah. Pentru o mai bună înţelegere a versetelor de acest fel, noi le vom traduce tot prin „Allah” (uneori).

[224] Tevrat: Tora. Indjil: Evanghelia.

[225] Intikam: în Coran acest cuvânt apare foarte des, dar, de aici nu se poate trage concluzia că Allah este răzbunător, cum încearcă unii să conchidă, aceasta nefiind una din însuşirile Sale. El doar pedepseşte pe cei care nu cred, în măsura păcatelor lor.

[226] Erham (plural din rahm); uter, mitra; locul unde se plămădeşte fătul.

[227] Muhkem: puternic, forte, sigur, neîndoielnic, profund.

[228] Müteşabih: greu de înţeles, cu tâlc, cu conţinut tainic.

[229] Al-i Fir’avn: vechii regi ai Egiptului.

[230] Acest verset vestea apropiata biruinţă a musulmanilor asupra necredincioşilor (vezi şi v: 13).

[231] Pe musulmani.

[232] Este vorba de bătălia de la Bedr (Badr), din anul 2 al Hedjirei (623-624 e.n.), în care musulmanii, în număr mic (circa 300 de oameni), conduşi de însuşi Profetul Mahomed, au obţinut prima mare victorie asupra necredincioşilor, formând o oaste de peste o mie de oameni, în frunte cu Ebu-Djehil (Abu-Djahl), ucis în luptă.

[233] Cuvântul ,,Islam” este interpretat în sensul de: „supunere”, „salvare”, „închinare”, simbolizând credinţa într-o singură divinitate, numită Allah (monoteism).

[234] Se referă la evrei şi creştini (Ehl-i-Kitab).

[235] Ilm: Adevărul exprimat de Islam, prin Coran.

[236] Verset în suspensie.

[237] Versetul se referă la arabii rămaşi păgâni, politeişti, idolatri.

[238] Tora şi Evanghelia.

[239] După unii comentatori, acest verset a fost revelat în urma unei controverse dintre Profet şi un grup de evrei care cereau atenuarea pedepsei privind adulterul, iar Profetul Mahomed, pe baza textului din Tora (Tevrat), le-a dat aceeaşi sentinţă (uciderea cu pietre), fapt care i-ar fi supărat pe evrei.

[240] Este vorba de prelungirea zilelor şi scurtarea nopţilor, şi de scurtarea zilelor şi prelungirea nopţilor, de-a lungul unui an întreg.

[241] În cazul faptelor rele, păcătoase.

[242] Al-i Imran: Familia lui Isus (de aici şi denumirea acestei Sûra: Al-i Imran, Imran fiind tatăl lui Moise).

[243] Meryem (Maryam): Fecioara Maria; mama ei ar fi dorit să nască un băiat pentru a sluji la Templu, unde femeile nu aveau acces.

[244] În Coran: Zekeriyya (Zakariyya); soţul mătuşei Mariei; mama Mariei şi soţia lui Zaharia erau surori.

[245] Yahya (ar.): Ioan (Botezătorul).

[246] Kelime: comentatorii Coranului interpretează acest Cuvânt drept o „poruncă divină” pentru naşterea lui Isus (Isa) ca profet (vezi şi v: 45).

[247] Alemin: lumi; în sensul de: „de peste tot”, „de pretutindeni”.

[248] După tradiţie, este vorba de un fel de tragere la sorţi pentru a vedea cui anume îi va reveni ocrotirea Mariei, iar cel norocos a fost tocmai Zaharia (Zekeriyya). În Coran totul e redat concis, la maximum posibil, prin aluzie la unele evenimente dinainte de Islam. Evreii ar fi aruncat în râu condeiele (kalem) cu care scriau Tora, iar condeiul căruia va ieşi la suprafaţă, acela urma s-o ocrotească pe Maria.

[249] Prin rostirea cuvântului: „Fii!” de către Allah se va zămisli Isus (Isa) fără tată.

[250] Adică: Mesia (Mântuitor), Isus, Fiul Mariei.

[251] Tevrat ve Indjil.

[252] Aceste miracole sunt menţionate şi în cărţile sfinte ale creştinilor.

[253] Havariyyun: este vorba de cei 12 Apostoli.

[254] Muslimun: musulmani, credincioşi lui Allah. Coranul se referă la Islam cu valabilitate pentru toate timpurile.

[255] Plănuind să-l ucidă pe Isus (Isa).

[256] Versete din Coran, pline de înţelepciune.

[257] Comparaţie între Isus care n-avea tată şi Adam care a fost creat fără tată şi fără mamă.

[258] Versetele de mai sus (59-61) se referă la o delegaţie de creştini din Nadjran care venise la Profetul Mahomed, susţinând că, deoarece în Coran se recunoaşte că Isus s-a născut fără tată, el ar trebui să fie Allah. Atunci, Mahomed, făcând o asemănare între Isus şi Adam, i-a invitat pe cei din delegaţie să se roage cu toţii pentru blestemarea celor care mint, dar cei din delegaţie n-au consimţit, semnând însă o înţelegere de supunere faţă de musulmani. Nadjran, regiune din Yemen, la nord de Saana.

[259] Evreii şi creştinii.

[260] Tevrat ve Indjil.

[261] Evreii pretindeau că profetul Abraham (Ibrahim) era evreu, iar creştinii susţineau că era de-al lor.

[262] Adică, Profetul Mahomed şi musulmanii care l-au urmat.

[263] Celorlalţi coreligionari ai lor (iudei).

[264] La iudaism. Versetul de mai sus se referă la un grup de rabini care se obligaseră să creadă, de formă, în Islam, în timpul zilei, iar spre seară să-şi exprime îndoiala lor, pentru a-i deruta, astfel, pe musulmani.

[265] Îndemnul evreilor către coreligionarii lor ca să nu creadă că s-ar fi putut da şi altcuiva însuşirile cu care au fost hărăziţi evreii, cum ar fi Profetul Mahomed şi Coranul.

[266] Kantar: Cântar; unitate de măsură de greutăţi; aici este vorba de o sumă mare de bani.

[267] Adică, nu vor avea de suferit nimic pentru cele luate de la ignoranţi.

[268] Aici este vorba de Profetul Mahomed.

[269] Potrivit opiniei musulmanilor, creştinii au falsificat Scriptura în legătură cu natura lui Isus (Isa), atribuindu-i o natură divină.

[270] Obligaţia fiecărui profet din trecut de a-i recunoaşte pe profeţii anteriori şi venirea altor profeţi, în viitor, până la Profetul Mahomed. Versetul de mai sus se referă, prin profeţi, la cuvântul dat de popoarele din trecut că îl vor urma pe Profetul Mahomed, când El va veni pe lume.

[271] Muslimün: „suntem musulmani”.

[272] Acest verset subliniază faptul că Islamul, ca ultimă religie monoteistă, răspunde tuturor nevoilor materiale şi spirituale ale oamenilor şi, ca atare, este o credinţă desăvârşită din toate punctele de vedere.

[273] În blestem.

[274] În text: Tevrat. Aluzie la unele interdicţii ale profetului Iacob (Yakub) - (vezi Le Saint Coran, p. 62).

[275] După ce li s-au adus dovezile concrete.

[276] Millete Ibrahime: millet, aici în sensul de: „credinţă”, „religie”.

[277] Bekka: Bakka - vechea denumire a zonei unde se află Ka’aba (Mekka).

[278] Adică, dacă sunt în stare, au posibilităţi materiale pentru dus-întors. Acest verset porunceşte îndeplinirea Pelerinajului de musulmani cu stare materială adecvată.

[279] Allah este de-ajuns pentru El însuşi, nu are nevoie de nimeni şi de nimic; ceilalţi au nevoie de El.

[280] O, Muhammed!

[281] Muslimun; musulmani.

[282] Habl-i-Allah, Habl: funie, frânghie, în sensul de ceea ce face legătură între oameni şi Allah (Coranul sau Islamul).

[283] Prin adoptarea Islamului; toţi musulmanii sunt consideraţi „fraţi între ei”.

[284] Alemin: lumilor (de aici şi de Dincolo).

[285] În Coran şi Profetul Mahomed.

[286] Habl: funie, sfoară; adică, credinţa în Allah, Islam.

[287] Se spune că aceste versete au fost revelate în urma trecerii la Islam a unor adepţi ai Scripturii, fapt care îi determinase pe evrei să afirme că aceştia s-au irosit prin adoptarea Islamului.

[288] Adică, musulmanii îi iubesc pe necredincioşi, în speranţa că şi aceştia vor îmbrăţişa Islamul.

[289] Toate Cărţile sfinte.

[290] Adică, musulmanilor.

[291] O, Muhammed! (Adu-Ţi aminte!)

[292] Este vorba de bătălia de la Uhud (Ohod), din anul 3 al Hedjirei (624-625 e.n.), când unii din oastea Profetului manifestaseră slăbiciune în timpul luptelor, dar, până la urmă, necredincioşii s-au retras.

[293] Aproape o treime din oastea musulmană începuse să se întoarcă, crezând că musulmanii nu vor avea izbândă, dar au fost convinşi să se alăture, din nou, oştirii islamice, obţinând, astfel, biruinţă asupra păgânilor din Mekka, cu ajutorul lui Allah.

[294] După tradiţie, la bătălia de la Bedr (Badr) Allah i-a ajutat pe musulmani cu 3000 de îngeri, pentru a arăta mai mare numărul oştirii islamice în ochii păgânilor.

[295] După unii comentatori ar fi vorba de „semne distinctive” iar după alţii, de „armuri de diferite feluri”.

[296] Este vorba de trimiterea de îngeri în ajutor.

[297] Care priveşte numai pe Allah.

[298] Allah îi poate ierta, dacă se căiesc şi devin musulmani.

[299] Prin acest verset, se pare că a fost atenuată interdicţia cametei poruncită prin Sura-2: Bakara (Vaca), v: 275, 276 şi 278, cu condiţia de a nu se exagera dobânzile; obiceiul cametei se practica printre triburile arabe de atunci.

[300] Ultimele trei versete (133-135) arată trăsăturile fundamentale care trebuie să caracterizeze pe orice musulman.

[301] Referire la pedepsele date popoarelor care n-au crezut şi i-au socotit drept mincinoşi pe profeţii lor.

[302] Beyan (Bayan): Coranul conţine declaraţii de legi, principii, comportamente etc.

[303] După insuccesul trecător în bătălia de la Uhud (Ohod), din anul 3 al Hedjirei (625, ianuarie), cu păgânii din Mekka, conduşi de vestitul Ebu-Sufyan, musulmanii fuseseră cuprinşi de oarecare deznădejde; versetul de mai sus vesteşte musulmanilor obţinerea de victorii printr-o credinţă statornică.

[304] Referire la bătălia de la Uhud, unde musulmanii avuseseră slăbiciune, dar că la bătălia de la Bedr (Badr) necredincioşii fuseseră cei înfrânţi.

[305] În verset apare cuvântul: şuheda, care înseamnă „martiri”. Din context, rezultă că este vorba de „martori”, oameni care să depună mărturie că atât binele, cât şi răul vin de la Allah cel Atotputernic.

[306] După unii exegeţi, ar fi vorba de faptele martirilor în bătălia de la Bedr (Badr) şi de reţinerea unora în bătălia de la Uhud (Ohod), iar după alţii, se face referire la apropiata moarte a Profetului Mahomed (vezi v: 144).

[307] În timpul bătăliei de la Uhud, Profetul Mahomed fusese rănit, pierzându-şi un dinte, ceea ce a contribuit şi la răspândirea zvonului că ar fi fost ucis. Se aminteşte că şi El era un om, deci este sortit să moară ca orice fiinţă.

[308] „V-aţi fi întors la păgănism?” „Aţi fi fugit din luptă?”

[309] De aici se trage concluzia asupra concepţiei fataliste a Islamului, în sensul că momentul prescris al morţii nu poate fi nici amânat, nici grăbit.

[310] Adică, la păgânism. La bătălia de la Uhud, în urma răspândirii zvonului despre moartea Profetului Mahomed, necredincioşii începuseră deja să-i îndemne pe musulmani să se lepede de Islam. Prin acest verset, se cere statornicie în credinţa islamică.

[311] La începutul bătăliei de la Uhud (Ohod), musulmanii au avut momente de biruinţă; la un moment dat, unii n-au mai urmat strategia stabilită de Profetul Mahomed, fapt pentru care au avut pierderi mari. Până la urmă, duşmanii din Mekka au fost puşi în retragere, musulmanii urmărindu-i un timp oarecare.

[312] Spre munte, fugind de la luptă.

[313] Să vă întoarceţi la luptă.

[314] Pierderea victoriei şi a prăzii.

[315] Le-a dat înfrângere, datorită tristeţii provocate Profetului, prin fuga lor, sau le-a dat necazul unor pierderi, în loc de-a fi văzut Medina ocupată şi prădată de duşmani.

[316] Djahiliyye: epoca anterioară Islamului, păgânism, politeism.

[317] În bătălia de la Uhud; referire la cei ucişi în timpul luptei.

[318] Ca fapte rele, păcate.

[319] Referire tot la bătălia de la Uhud (ianuarie, 625 e.n.).

[320] În luptă sfântă pentru Allah.

[321] La bătălia de la Uhud, faţă de cei fugari care s-au reîntors la luptă.

[322] Acest verset a fost revelat în urma învinuirii aduse Profetului Mahomed că ar fi ascuns o parte din prada obţinută după bătălia de la Bedr (Badr) sau că ar fi înşelat speranţele musulmanilor luptători, pentru că toate prăzile urmau să revină celor care puneau mâna pe ele.

[323] Credincioşii şi necredincioşii.

[324] Pe Profetul Mahomed (Muhammed) care era dintre arabi.

[325] La bătălia de la Uhud (Ohod): 70 de martiri.

[326] La bătălia de la Bedr (Badr): 70 de morţi şi 70 de prizonieri din partea necredincioşilor.

[327] Înfrângerea de la Uhud.

[328] Aluzie tot la bătălia de la Uhud, unde musulmanii au avut pierderi dureroase.

[329] Adică, martirii care vor veni după ei se vor bucura de aceeaşi graţie din partea Domnului lor, ca şi ei, dacă vor muri în luptă.

[330] Este vorba de vestea că oastea păgânilor din Mekka s-a adunat din nou pentru a da o nouă bătălie tot la Bedr (Badr), sub comanda vestitului Ebu-Sufyan, iar la data stabilită, Profetul a trimis o mie de călăreţi musulmani pentru întâmpinarea oştilor păgâne, dar acestea nu s-au prezentat.

[331] Călăreţii trimişi de Profet în întâmpinarea oştirii păgâne condusă de Ebu-Sufyan, care s-a întors din drum.

[332] Aşa spuneau unii evrei. După tradiţie, versetul de mai sus a fost revelat în urma unui incident petrecut între primul calif de mai târziu, Ebu-Bekir (Abu-Bakr) şi un rabin evreu care declarase că „Allah este sărac, iar ei sunt bogaţi”, fapt pentru care Ebu-Bekir i-a tras o palmă, dar, în faţa Profetului Mahomed, rabinul a negat că ar fi spus aşa ceva.

[333] Această condiţie pusă de iudei a fost anulată, de fapt, prin însăşi venirea lui Isus, care făcuse o serie de minuni, dar ei nu l-au crezut.

[334] Este vorba de menţiunea din Biblie despre venirea unui profet cu numele de Muhammed.

[335] Chiar dacă este o faptă fără folos, făcută în zadar.

[336] De pildă, dacă nu a îndeplinit porunca de a participa la o bătălie, în care putea să moară, dar a scăpat pentru că nu s-a dus.

[337] Hadjeru: au fost nevoiţi să emigreze împreună cu Profetul Mahomed sau ulte- rior.

[338] Unii musulmani se plângeau de huzureala necredincioşilor.

[339] În Coran.

4. EL-NISĀ

(FEMEILE) Sûra-4, Revelată la Medina: 176 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, voi oameni! Temeţi-vă de Domnul vostru care v-a creat dintr-o singură persoană (nefs), iar din aceasta [a creat] pe soţia sa[340] şi, din cei doi, a înmulţit bărbaţii, precum şi femeile. Şi temeţi-vă de Allah, în numele căruia vă adresaţi între voi, ca şi de pierderea rubedeniei de sânge dintre voi[341]. Căci, Allah este cel care veghează asupra voastră.

2. Şi daţi orfanilor avuţiile lor şi nu schimbaţi între ele ceea ce este bun (curat) şi ceea ce este necurat (rău) şi nu mâncaţi (nu vă însuşiţi) bunurile lor, în folosul avuţiilor voastre[342]! Căci, acesta este un mare păcat!

3. Şi dacă vă temeţi că nu veţi putea fi corecţi faţă de orfane, atunci, luaţi de soţii două şi trei sau patru dintre femei, dacă vă sunt pe placul vostru, iar dacă vă temeţi că nu veţi fi drepţi, atunci, luaţi una singură sau ceea ce se află în posesia voastră. Aceasta, ca să nu vă încărcaţi cu nedreptate[343].

4. Şi daţi soţiilor voastre darul de onoare[344], ca un drept. Dacă ele vă lasă ceva, de bunăvoie, folosiţi-o pentru mâncare şi băutură[345]!

5. Şi să nu daţi celor fără de minte avuţiile voastre pe care Allah vi le oferă pentru întreţinerea voastră! Dar, procuraţi pentru ei hrană şi îmbrăcăminte şi spuneţi-le vorbe de bună-cuviinţă.

6. Şi încercaţi-i pe orfani! Iar când ei ajung la vârsta căsătoriei şi dacă simţiţi la ei o conduită bună, atunci, încredinţaţi-le bunurile lor. Să nu le acaparaţi şi să nu le risipiţi, zicând că ei se vor face mari[346]! Cei avuţi să fie cumpătaţi, iar cei săraci să cheltuie după cum se cuvine[347]. Iar când le remiteţi bunurile lor, aduceţi martori pentru ei, deşi Allah este de-ajuns pentru a cere socoteală!

7. Bărbaţilor li se cuvine o parte din moştenirea lăsată de părinţi şi de rude; la fel femeilor le revine o parte din moştenirea lăsată de părinţi şi de rude; fie din mult, fie din puţin, o anumită parte [li se separă lor][348].

8. Şi dacă, la împărţirea moştenirii, se află de faţă şi cei apropiaţi (rude) şi orfani şi nevoiaşi, daţi-le şi lor ceva şi adresaţi-vă lor cu vorbe frumoase[349]!

9. Cei care se tem că vor lăsa urmaşi slabi (săraci), în urma lor, să aibă frică de Allah şi să vorbească cu chibzuială[350].

10. Cei care acaparează bunurile orfanilor, pe nedrept, aceia bagă în stomacul lor numai foc; şi ei vor arde în foc!

11. În privinţa copiilor voştri, Allah hotărăşte astfel: băieţii au parte cât două fiice[351], dacă nu are decât două fiice. Dacă sunt mai multe de două, ele primesc două treimi din moştenire. Şi dacă este una singură, îi revine jumătate. Cât despre părinţi, fiecare primeşte a şasea parte din moştenire, dacă el[352] are un singur fiu. Dacă nu are fiu şi îl moştenesc părinţii săi, atunci, mamei sale îi revine a treia parte[353]; iar dacă are fraţi, atunci, mamei sale îi revine a şasea parte, după îndeplinirea testamentului său şi după achitarea datoriilor, dacă le are. Dintre părinţii şi fiii voştri, voi nu puteţi şti care anume dintre ei vă sunt mai de folos pentru voi! Aceasta este porunca lui Allah! Căci, Allah este cel Ştiutor, înţelept!

12. Jumătate din moştenirea lăsată de soţiile voastre vă revine vouă[354], dacă ele n-au copii, iar dacă au un copil, atunci, vă revine vouă o pătrime – după executarea testamentului şi după achitarea datoriilor; lor (soţiilor) le revine o pătrime din moştenirea voastră, dacă voi nu aveţi copii, iar dacă aveţi un copil, atunci, lor (soţiilor) le revine a opta parte din moştenirea voastră, după executarea testamentului şi achitarea datoriilor. Dacă cineva nu are moştenitori, nici ascendenţi şi nici descendenţi şi nici soţie, dar lasă un frate sau o soră[355], fiecăruia îi revine a şasea parte; dar, dacă sunt mai mulţi, atunci, toţi, laolaltă, moştenesc o treime, după executarea testamentului şi plata datoriilor, fără păgubirea lor. Acesta este testamentul dat de Allah! Căci, Allah este Ştiutor, înţelept!

13. Acestea sunt limitele date de Allah! Cel care se supune lui Allah şi Profetului Său, pe acela îl va pune El în Raiurile prin care curg râuri şi unde va rămâne pe veci. Iată marea salvare!

14. Iar cine se răzvrăteşte împotriva lui Allah şi a Mesagerului Său şi încalcă limitele sale, pe acela îl va băga în Foc, unde va rămâne în veci; căci, pentru el există o pedeapsă umilitoare.

15. Împotriva soţiilor voastre care fac preacurvie (fahişe) aduceţi patru martori dintre voi. Dacă ei depun mărturie, atunci, să le închideţi în casă până ce le va săvârşi moartea sau Allah le va deschide o cale oarecare[356].

16. Dacă au săvârşit aceasta doi dintre voi, să-i pedepsiţi[357]. Dacă ei cer iertare şi se îndreaptă, atunci, lăsaţi-i! Căci, Allah primeşte căinţa şi este Milostiv!

17. Dar, Allah primeşte ruga de iertare numai a celor care păcătuiesc din neştiinţă şi se căiesc numaidecât. Iată, Allah îi iartă pe cei de acest fel! Căci, Allah este Ştiutor, Înţelept!

18. Şi nu există iertare pentru cei care săvârşesc păcate, până ce moartea se prezintă în faţa lor, când ei zic: „Eu cer acum iertare!” şi nici pentru cei care mor necredincioşi. Căci, pentru ei Noi am pregătit o pedeapsă dureroasă!

19. O, voi, credincioşi! Nu vă este îngăduit vouă să moşteniţi femeile contra voinţei lor. Nu le forţaţi[358], ca să puneţi mâna pe o parte din ceea ce le-aţi dat[359], dacă ele n-au săvârşit preacurvie. Şi purtaţi-vă bine faţă de ele[360]! Iar dacă ele nu vă sunt pe placul vostru, atunci s-ar putea ca ceva să vă pară vouă urât, pe când Allah îl socoate bun pentru voi.

20. Dacă vreţi să înlocuiţi o soţie cu altă soţie, atunci, nu luaţi nimic din ceea ce i-aţi dat, fie şi cu cântarul[361]! Oare voi le luaţi înapoi prin calomnie şi prin atribuire de păcat manifest[362]?

21. Şi cum să le luaţi înapoi, de vreme ce aţi fost împreună unii cu alţii şi ele au primit de la voi un jurământ ferm?

22. Şi nu vă cununaţi cu femeile cu care s-au cununat taţii voştri! Trecem peste ceea ce a fost în trecut. Aceasta este ceva urât şi scârbos. Într-adevăr, ce drum rău[363]!

23. Vă sunt interzise vouă mamele voastre şi fiicele voastre şi surorile voastre şi mătuşele voastre[364] şi mătuşele voastre [după mamă] şi fiicele fraţilor voştri şi fiicele surorilor voastre şi mamele care v-au alăptat şi surorile mamelor care v-au alăptat şi mamele soţiilor voastre şi fiicele voastre vitrege ale soţiilor voastre, aflate sub tutela voastră, ele făcând parte din familiile soţiilor voastre, dacă v-aţi împreunat cu ele, dar, dacă nu v-aţi împreunat cu ele[365], atunci, nu este păcat să vă căsătoriţi cu ele[366], şi cu soţiile fiilor voştri proprii şi căsătoria cu două surori deodată. Trecem peste ceea ce a fost în trecut. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

24. De asemenea, dintre femei, vă sunt oprite cele căsătorite, cu excepţia celor pe care le-aţi dobândit în stăpânirea mâinilor voastre[367]. Astfel vă porunceşte Allah! Afară de acestea, vă este îngăduit vouă să căutaţi [soţii] după avuţiile voastre, pentru a vă căsători cu ele, fără desfrâu[368] şi să le acordaţi darul lor de onoare, ca o datorie a voastră. Nu este nici un păcat pentru voi dacă vă înţelegeţi între voi, după stabilirea obligaţiei voastre. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept[369]!

25. Cel care, dintre voi, nu este în stare să se cunune cu femeia credincioasă - liberă, acela să ia în căsătorie una din sclavele credincioase aflate în mâinile voastre[370]. Căci, Allah cunoaşte mai bine credinţa voastră, pentru că voi proveniţi unii dintr-alţii[371]. Dar, căsătoriţi-vă cu ele numai cu voia stăpânilor lor şi daţi-le darul de onoare, aşa cum se cuvine, iar ele să fie cuviincioase şi să nu facă destrăbălare şi să nu aibă ţiitori în taină. Iar dacă, după căsătorie, fac preacurvie, lor să li se aplice jumătate din pedeapsa poruncită pentru femeile libere căsătorite[372]. Acestea sunt îngăduite pentru aceia dintre voi care se tem să cadă în păcat. Dar, să fiţi răbdători este mai bine pentru voi[373]. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

26. Allah voieşte să vă lumineze şi să vă călăuzească pe drumul celor de dinaintea voastră şi să ierte păcatele voastre. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept[374]!

27. De asemenea, Allah voieşte să vă mântuiască de păcatele voastre, dar cei care se supun poftelor lor doresc ca voi să vă abateţi cât mai mult.

28. (De asemenea,) Allah voieşte să vă uşureze, căci omul a fost creat slab[375].

29. O, voi, credincioşi! Nu mâncaţi avuţiile unora şi altora, între voi, pe nedrept, afară de negoţul dintre voi cu bună învoială şi nu vă ucideţi propriile voastre suflete[376]! Căci Allah este milostiv faţă de voi!

30. Iar cine săvârşeşte acestea cu vrăjmăşie şi pe nedrept, Noi îl vom arunca numaidecât în Foc! întrucât aceasta este ceva foarte uşor pentru Allah.

31. Dacă voi vă feriţi de păcatele mari, oprite, atunci, Noi vom acoperi faptele voastre rele şi vă vom introduce într-un loc de cinste!

32. Şi nu râvniţi la unele lucruri pe care Allah le-a dăruit unora, mai mult decât altora dintre voi! Căci, bărbaţii vor avea parte de ceea ce şi-au agonisit, iar femeile vor avea parte de ceea ce şi-au agonisit ele! Voi cereţi de la Allah doar bunăvoinţa Sa! Căci, Allah este Atotştiutor!

33. Noi le-am dat tuturor „rubedenii”[377], pentru ceea ce lasă părinţii şi rudele lor. De asemenea, daţi ceea ce li se cuvine celor faţă de care v-aţi obligat prin jurământ. Căci, Allah este Martor la toate!

34. Bărbaţii sunt protectorii femeilor, pentru că Allah i-a hărăzit pe unii cu calităţi deosebite faţă de alţii şi pentru că ei cheltuiesc din avuţiile lor pentru întreţinerea lor, iar femeile cinstite arată supunere şi păzesc [cinstea lor], chiar şi în taină, ceea ce protejează Allah[378]. Dacă vă temeţi de in-fidelitatea lor, atunci, sfătuiţi-le şi lăsaţi-le singure în culcuşul lor şi bateţi-le[379]! Dacă ele vă dau ascultare, atunci, nu căutaţi pricină împotriva lor! Căci, Allah este Falnic şi Măreţ!

35. Dacă vă temeţi de cearta lor[380], atunci, chemaţi un mediator din partea familiei lui şi un mediator din partea familiei ei. Dacă doresc să se împace, Allah va găsi calea de înţelegere între ei. Căci, Allah este Ştiutor şi Cunoscător!

36. Şi supuneţi-vă lui Allah şi nu-i asociaţi nimic altceva! Şi purtaţi-vă bine cu părinţii voştri şi cu rudele voastre şi cu orfanii şi cu cei sărmani şi cu vecinii apropiaţi şi cu cei îndepărtaţi şi cu cei aflaţi la drum şi cu cei aflaţi în mâinile voastre [381]. Căci, Allah nu iubeşte pe trufaş şi pe cel lăudăros!

37. Pe cei avari şi care poruncesc şi altora zgârcenia şi care ascund ceea ce le-a dat Allah prin harul Său. Dar, Noi am pregătit pentru necredincioşi o pedeapsă înjositoare!

38. Şi pe cei care îşi cheltuiesc avuţiile lor ca să-i vadă oamenii[382] şi nu cred în Allah şi în Ziua de-apoi. Cel ce are ca tovarăş pe Diavol, ce tovarăş rău are el!

39. Ce s-ar fi întâmplat dacă ei credeau în Allah şi în Ziua de-apoi şi cheltuiau din agoniseala lor dată de Allah? Dar, Allah cunoaşte bine starea lor!

40. Allah nu face nedreptate nici cât atârnă un atom[383], iar binefacerea o măreşte şi dă, din partea Sa, o răsplată mare.

41. Şi care va fi starea lor (a necredincioşilor) când Noi vom aduce câte un martor (profet) din fiecare comunitate şi Te vom aduce pe Tine (O, Muhammed!) ca martor în faţa tuturor celor de acest fel?

42. In ziua aceea, necredincioşii şi cei care s-au revoltat împotriva Trimisului (Profetului) vor dori mai mult să fi fost acoperiţi de pământ[384]. Căci, ei nu vor putea tăinui nimic în faţa lui Allah!

43. O, voi, credincioşi! Nu vă apropiaţi de rugăciune când sunteţi băuţi, până ce nu veţi şti ceea ce spuneţi[385]! Şi nici când sunteţi în necurăţenie[386], până ce nu vă veţi spăla, în afara dacă vă aflaţi în călătorie. Dacă sunteţi suferinzi sau vă aflaţi în călătorie sau dacă vreunul din voi vine de la locul unde şi-a făcut nevoia sau a întreţinut relaţie cu o femeie şi nu găsiţi apă, atunci, faceţi abluţiune cu ţărână pură şi atingeţi-vă cu ea feţele voastre şi mâinile voastre[387]. Căci, Allah este Iertător şi îngăduitor!

44. Oare Tu nu i-ai văzut pe cei care au avut parte de Scriptură? Ei cumpără rătăcirea şi vor ca şi voi să vă abateţi din calea [cea dreaptă].

45. Allah îi cunoaşte bine pe duşmanii voştri. Allah vă este de-ajuns ca tutore şi tot Allah vă este de-ajuns drept ajutor!

46. Unii dintre iudei schimonosesc cuvintele aflate la locurile lor şi zic: „Noi am auzit, dar nu am dat ascultare!” sau „Ascultă, dar nu aude!” sau „Ra’ina!”[388], răsucindu-şi limbile lor şi aducând prejudicii credinţei. Dimpotrivă, dacă ei ar fi spus: „Am auzit şi ne-am supus! Ascultă-ne! Priveşte spre noi!”, desigur, ar fi fost mai bine pentru ei şi mai drept. Dar, Allah i-a blestemat pe ei din pricina necredinţei lor. Deci, ei nu cred, afară de un număr mic dintre ei!

47. O, voi, cei cărora li s-a dat Scriptura! Credeţi în ceea ce am coborât Noi, adeverind cele ce voi le aveaţi deja, înainte ca Noi să desfigurăm feţele voastre şi să le întoarcem pe dos sau înainte de a vă blestema pe voi, aşa cum am făcut cu oamenii [care au încălcat] Sabat-ul[389]. Căci, porunca lui Allah se îndeplineşte întocmai!

48. Allah nu iartă deloc să I se asocieze ceva (yüşreke)! În afară de aceasta, El iartă pe cine voieşte! Dar, cel care îi asociază ceva, săvârşeşte blasfemie cu mare păcat.

49. Tu nu i-ai văzut oare pe cei care se laudă pentru cucernicia lor[390]? Dar, numai Allah face cucernic pe cine voieşte El! Şi nimeni nu este nedreptăţit, nici măcar cât un firicel[391].

50. Iată cum născocesc ei minciuni pe seama lui Allah! Iar aceasta este de-ajuns ca păcat săvârşit pe faţă.

51. Tu nu i-ai văzut oare pe cei care au avut parte de Scriptură[392]? Ei cred în Djibt[393] şi în Tagut[394], iar despre necredin-cioşi spun că: „Aceştia se află pe un drum mai bun decât cei care cred[395].!”

52. Iată, tocmai aceştia sunt cei blestemaţi de Allah! Iar pentru cel blestemat de Allah Tu nu vei găsi vreun ajutor!

53. Vor avea ei parte de împărăţie? Ei nu dau oamenilor nici miez de sâmbure de curmală[396].

54. Oare îi invidiază ei pe oamenii[397] cărora Allah le-a dăruit din harul Său? Dar, Noi le-am dat celor din familia lui Abraham (Ibrahim) Cartea şi înţelepciunea[398] şi le-am dăruit o mare împărăţie!

55. Unii dintre ei au crezut în el, iar alţii s-au îndepărtat de el. Lor le este de-ajuns Iadul înflăcărat!

56. Pe cei care nu cred în versetele Noastre[399], Noi îi vom arunca, îndată, în Foc. Şi, ori de câte ori, pieile lor se vor prăji, Noi le vom schimba cu alte piei, pentru ca ei să guste din pedeapsă! Căci, Allah este Puternic, înţelept[400]!

57. Iar pe cei care cred şi săvârşesc fapte de binefacere, Noi îi vom pune, îndată, în Raiurile prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne în vecii vecilor. Ei vor avea acolo soţii curate şi îi vom aşeza la umbră deasă.

58. Allah vă porunceşte să înapoiaţi oamenilor ceea ce vi s-a încredinţat vouă, iar când judecaţi între oameni, atunci, judecaţi cu dreptate. Iată ce povaţă minunată vă dă Allah! Într-adevăr, Allah aude totul şi vede totul!

59. O, voi, credincioşi! Supuneţi-vă lui Allah şi daţi ascultare Profetului Său, precum şi acelora dintre voi care vă conduc pe voi[401]! Apoi, dacă voi aveţi unele neînţelegeri între voi, despre ceva, s-o aduceţi[402] în faţa lui Allah şi a Profetului Său, dacă voi credeţi în Allah şi în Ziua de-apoi. Aceasta este ceva bun şi un adăpost mai bun pentru voi.

60. Tu nu i-ai văzut oare pe cei care pretind că ei cred în ceea ce Ţi s-a coborât (revelat) Ţie[403] şi în cele ce au fost coborâte celor de dinaintea Ta? Ei vor ca jude pe Tagut[404], cu toate că li s-a poruncit să nu se bizuie pe el, pentru că Diavolul vrea să-i ducă în rătăcire, departe.

61. Iar când li se spune: „Veniţi către ceea ce a coborât Allah şi către Profetul Său!”, Tu îi vezi pe făţarnici cum se îndepărtează, mergând departe de Tine.

62. Iar când va da peste ei o nenorocire, atunci vor veni la Tine, jurând pe Allah: „Noi n-am vrut decât binele şi concordia!”

63. Iată, aceştia sunt cei despre care Allah ştie ce anume se află în inimile lor! Deci, Tu nu-i lua în seamă şi înfruntă-i şi spune vorbe care să-i impresioneze!

64. Noi nu trimitem nici un profet decât pentru a i se da ascultare, cu voia lui Allah! Dacă, după ce au păcătuit faţă de propriile lor suflete, ei ar veni la Tine şi s-ar ruga ca să-i mântuiască Allah şi dacă Profetul, de asemenea, s-ar ruga pentru mântuirea lor, atunci, ei ar găsi că Allah este Iertător şi Milostiv.

65. Dar nu! Pe Domnul Tău! Ei nu vor crede până ce nu Te vor lua pe Tine (O, Muhammed!) drept judecător pentru certurile dintre ei şi până ce nu vor accepta, întocmai şi fără vreo jenă în sufletele lor, ceea ce Tu vei hotărî şi până ce nu-Ţi vor da ascultare cu supunere desăvârşită!

66. Dacă Noi le prescriam aşa: „Ucideţi-vă propriile voastre suflete!”, sau „Plecaţi din ţinuturile voastre!”, ei n-ar fi făcut asta, în afara unui număr mic dintre ei. Dacă ar aduce la îndeplinire povăţuirile date lor, ar fi mai bine pentru ei şi mai sigur pentru statornicia lor[405]:

67. Atunci, Noi le-am fi dat o răsplată mare, din partea Noastră,

68. Şi i-am fi călăuzit, negreşit, spre drumul cel drept.

69. Cei care se supun lui Allah şi Trimisului Său, aceştia vor fi alături de cei pe care Allah i-a binecuvântat: Profeţi şi cei devotaţi şi martiri şi cei cuvioşi. Şi ce tovarăşi buni vor fi ei[406]!

70. Aceasta este bunăvoinţa lui Allah! Şi este de-ajuns Allah cel Atotştiutor!

71. O, voi, credincioşi! Luaţi măsuri[407]! Apoi, purcede-ţi [la luptă] în cete sau toţi laolaltă!

72. Dar, unii dintre voi purced cu încetineală[408], iar când vine o nenorocire peste voi, ei se apucă să spună: „Într-adevăr, Allah a binevoit ca eu să nu mă aflu în tovărăşia lor!”

73. Iar când dă peste voi bunăvoinţa lui Allah, atunci, ei -ca şi cum nu ar fi existat nici un fel de prietenie între voi şi ei —, se apucă să spună: „Ce păcat! Dacă eu aş fi fost cu ei, aş fi obţinut un mare triumf!”

74. Ca atare, se luptă pe drumul lui Allah cei care dau viaţa lumească pentru cea de-apoi şi cei care, luptând pe drumul lui Allah, sunt răpuşi sau devin biruitori. Noi le vom da acestora, îndată, o răsplată mare.

75. Ce aveţi voi de nu luptaţi pe drumul lui Allah şi pentru ocrotirea sărmanilor bărbaţi şi femei şi copii care zic: „O, Doamne! Fă-ne să ieşim din această cetate[409] cu oameni nelegiuiţi şi dăruieşte-ne nouă, din partea Ta, un ocrotitor şi dă-ne nouă, de la Tine, un ajutor[410]!”

76. Credincioşii luptă pe drumul lui Allah, iar cei care nu cred, luptă pe drumul lui Tagut (Satanei)! Luptaţi, deci, împotriva sprijinitorilor Satanei! Într-adevăr, vicleşugul Satanei este slab!

77. Tu nu i-ai văzut oare pe cei cărora li s-a spus: „Lăsaţi-vă mâinile voastre [de la luptă] şi ridicaţi-vă pentru rugăciune şi achitaţi-vă darea (zekāt)[411]!”? Apoi, când li s-a prescris lupta, atunci, unii dintre ei, ca şi cum s-ar teme de Allah sau dintr-o teamă şi mai mare, au început să zică: „O, Doamne! De ce ne-ai prescris nouă lupta? De ce nu ne-ai lăsat până la o dată apropiată[412]?” Tu (O, Muhammed), spune-le: „Plăcerea lumească este puţină, iar cea de dincolo este mai bună pentru cei cu evlavie şi nu veţi fi nedreptăţiţi nici măcar cât o licărire[413]!”

78. Oriunde aţi fi, moartea ajunge la voi, chiar dacă vă aflaţi în turnuri fortificate! Când vine ceva bun, ei (oamenii) spun: „Aceasta este de la Allah!”, iar când vine un rău, ei zic: „Aceasta este de la Tine[414]!” Tu spune-le: „Toate[415] vin de la Allah!”. Dar, ce se întâmplă cu aceşti oameni de nu înţeleg de vorbă?

79. Orice bine care îţi vine va fi de la Allah şi orice rău care îţi vine va fi de la Tine însuţi! Noi Te-am trimis ca mesager pentru oameni! Iar, ca martor, Allah este de-ajuns!

80. Cine se supune Profetului, acela se supune şi lui Allah! Iar cât priveşte pe cei care îşi întorc spatele lor, Noi nu Te-am trimis să-i păzeşti pe ei!

81. Ei zic: „Supunere!” Apoi, îndată ce pleacă de lângă Tine, unii dintre ei născocesc, în timpul nopţii, altceva decât cele spuse de Tine. Dar, Allah scrie născocirile lor nocturne. Nu-i lua, deci, în seamă şi bizuie-Te pe Allah! Căci, Allah îţi este de-ajuns drept chezaş!

82. Oare nu vor cugeta ei asupra Coranului? Dacă El (Coranul) ar fi de la altcineva decât Allah, ei ar fi găsit în El multe contraziceri[416]!

83. Când vine la ei o veste bună sau ceva de spaimă, atunci, ei o răspândesc. Dar, dacă ar dezvălui aceasta Profetului sau acelora dintre ei care ocârmuiesc, atunci, cei pricepuţi dintre ei ar înţelege despre ce este vorba. Şi dacă nu era harul lui Allah şi milostivirea Sa faţă de voi, negreşit, mulţi vă supuneaţi Diavolului, afară de un număr mic [dintre voi].

84. Deci, luptă pe drumul lui Allah - Tu (O, Muhammed!) nu eşti răspunzător decât pentru Tine - şi încurajează-i pe credincioşi! Se poate ca Allah să frângă răutatea celor care nu cred[417]. Căci, Allah este mai Puternic în forţă şi mai Tare la pedeapsă!

85. Cine mijloceşte pentru ceva bun, are şi el o parte din acesta, iar cine mijloceşte pentru ceva rău, are şi el o parte din acesta. Căci, Allah veghează peste toate!

86. Dacă sunteţi salutaţi cu un salut, voi răspundeţi cu un salut şi mai bun sau răspundeţi. Căci, Allah este Socotitor la toate!

87. Allah! Nu există alt Allah[418], afară de El! El vă va aduna, negreşit, în Ziua de-apoi! Şi cine este mai veridic în vorbă decât Allah?

88. Ce v-a făcut pe voi de v-aţi împărţit în două tabere în privinţa intriganţilor[419]? Allah i-a respins pentru cele ce au agonisit ei! Voi vreţi să-i aduceţi pe calea cea bună pe cei pe care Allah i-a dus în rătăcire? Tu nu poţi găsi cale pentru cel dus în rătăcire[420] de Allah!

89. Ei ar dori ca şi voi să fiţi necredincioşi, aşa cum sunt necredincioşi ei înşişi. Nu luaţi, deci, dintre ei prieteni, până ce nu vor purcede pe drumul lui Allah! Dar, dacă ei îşi întorc spatele lor, atunci, apucaţi-i şi ucideţi-i acolo unde îi veţi găsi! Şi nu luaţi, dintre ei, nici prieteni şi nici ajutor,

90. Afară de cei care se adăpostesc la o comunitate cu care voi aveţi legământ sau afară de cei care vin la voi, cu inimile înfricoşate să mai lupte împotriva voastră sau să mai lupte împotriva propriului lor popor. Căci, dacă Allah ar fi vroit, El le-ar fi dat putere împotriva voastră şi ei s-ar fi luptat cu voi. Deci, dacă ei se retrag la o parte şi nu se mai luptă împotriva voastră şi vă lasă vouă pacea, atunci, Allah nu vă mai dă învoire contra lor.

91. Voi veţi vedea şi pe alţii care vor să aibă pace cu voi şi pace cu propriul lor popor. Ori de câte ori vor fi îndrumaţi către dezordine, ei se vor grăbi într-acolo. Deci, dacă ei nu stau deoparte şi nu fac pace cu voi şi nu-şi lasă mâinile lor[421], atunci, prindeţi-i şi ucideţi-i acolo unde îi găsiţi! În această privinţă, Noi v-am dat împotriva lor o putere deplină[422]!

92. Un credincios nu poate ucide un alt credincios, decât din greşeală! Cel care ucide din greşeală - un credincios - să elibereze un rob şi să dea familiei celui decedat preţul sângelui (diyet), afară dacă aceasta (familia) face un act de caritate[423]. Dacă el (mortul) face parte dintr-o comunitate aflată în duşmănie cu voi, dar el este dreptcredincios, atunci (făptaşul) să slobozească un rob credincios. Dacă el (mortul) face parte dintr-o comunitate cu care voi aveţi un legământ, atunci [făptaşul] trebuie să dea familiei preţul sângelui şi să elibereze un rob credincios. Cel care nu este în stare, atunci, să postească două luni, una după alta[424], pentru a obţine milostivirea lui Allah. Căci, Allah este Atotştiutor, Înţelept!

93. Cel care ucide un credincios în mod voit, pedeapsa lui este Iadul, unde el va rămâne pe veci. Căci asupra lui s-a lăsat mânia lui Allah, ca şi blestemul Său şi i-a pregătit o mare pedeapsă[425]!

94. O, voi, credincioşi! Când purcedeţi [la luptă] pe drumul lui Allah, convingeţi-vă bine, înainte de a spune celui care vă salută: „Tu nu eşti credincios[426]’!” Oare râvniţi voi la bunurile din viaţa lumească? Or, lângă Allah există prăzi mult mai multe! Şi voi aţi fost aşa mai înainte[427]! Apoi, Allah v-a mântuit! Deci, luaţi bine seama[428]! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

95. Cu excepţia celor suferinzi, cei care rămân acasă nu sunt egali cu cei care poartă război sfânt[429] pe drumul lui Allah, cu avuţiile lor şi cu sufletele lor. Allah le-a promis tuturor răsplata Sa. Dar, Allah i-a pus pe o treaptă mai înaltă pe cei care duc război sfânt, cu avuţiile şi cu sufletele lor, faţă de cei care rămân la locurile lor şi le dă o răsplată mare;

96. Mai multe trepte, din partea Sa şi iertarea Sa şi milostenia Sa! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

97. Celor care îşi tiranizează propriul lor suflet, îngerii, atunci când le aduc moartea, le zic: „Unde aţi fost voi[430]?” Ei răspund: „Noi am fost neputincioşi pe pământ[431]!” Ei (îngerii) le spun: „Oare pământul lui Allah nu era destul de întins pentru ca voi să emigraţi?” Deci, locul lor de şedere va fi Iadul! Şi ce loc rău este acesta!

98. În afară de bărbaţii şi femeile şi copiii care nu au nici o putinţă şi nu găsesc nici o cale.

99. Căci, se poate ca Allah să-i ierte pe aceştia. Deoarece Allah este Iertător şi Îndurător!

100. Cel care emigrează pe drumul lui Allah va găsi pe pământ multe locuri întinse şi multe belşuguri. Iar cel care emigrează din locuinţa sa, pe drumul lui Allah şi al Profetului Său şi îl ajunge moartea, răsplata lui depinde de Allah. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv[432]!

101. Iar când plecaţi în altă parte, pe pământ[433], nu este păcat pentru voi să scurtaţi rugăciunile voastre, dacă vă temeţi că veţi fi atacaţi de necredincioşi. Căci, necredincioşii rămân pentru voi duşmani declaraţi!

102. Dacă Te afli Tu[434] printre ei şi conduci rugăciunea, atunci, o parte dintre ei să se aşeze, la început, împreună cu Tine şi să-şi ţină armele lor[435]. Apoi, după ce şi-au îndeplinit rugăciunea lor, ei să treacă în spate şi să vină alt grup care nu şi-a făcut rugăciunea împreună cu Tine, dar să fie cu băgare de seamă şi să aibă grijă de armele lor. Căci, necredincioşii vor ca voi să neglijaţi armele voastre şi bagajele voastre pentru ca ei să se năpustească asupra voastră dintr-odată. Şi nu este nici un păcat pentru voi dacă puneţi armele voastre jos din cauza ploii sau a unei suferinţe, dar fiţi cu băgare de seamă! Căci, Allah a pregătit pentru necredincioşi o pedeapsă umilitoare!

103. Apoi, după ce aţi oficiat rugăciunea, pomeniţi numele lui Allah, fie în picioare şi fie în şedere şi fie culcaţi[436]. Apoi, când ajungeţi în stare de linişte, faceţi rugăciunea [întocmai], căci, rugăciunile au fost prescrise pentru credincioşi în anumite momente date.

104. Şi să nu slăbiţi urmărirea vrăjmaşilor! Căci, dacă voi suferiţi, ei, de asemenea, suferă aşa cum suferiţi şi voi. Iar voi speraţi de la Allah ceea ce ei nu speră. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

105. Noi am făcut să coboare spre Tine (O, Muhammed!) Cartea cu adevăr[437], pentru ca Tu să judeci între oameni aşa cum îţi arată Allah. Şi nu-i proteja pe haini;

106. Şi imploră mântuire de la Allah! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

107. Nu lupta pentru cei care se trădează pe ei înşişi! Căci, Allah nu iubeşte pe cel păcătos prin trădare!

108. Ei caută să se ascundă de oameni, dar nu se pot ascunde de Allah, întrucât, El se află cu ei, noaptea, când ei rumegă vorbe care nu sunt pe placul Său. Căci, Allah împresoară cele ce fac ei”![438]

109. Iată, voi vă luptaţi pentru ei în lumea pământească! Dar cine va lua apărarea lor, în Ziua de-apoi, împotriva lui Allah sau cine va fi chezaş pentru ei?

110. Cel care săvârşeşte o faptă rea sau tiranizează propriul său suflet, dar apoi se roagă de Allah pentru iertare, acela va găsi pe Allah Iertător şi Milostiv!

111. Cel care agoniseşte un păcat, nu-l agoniseşte decât pentru el însuşi. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

112. Cel care face o faptă greşită sau un păcat, iar apoi acuză pe un nevinovat, se încarcă de calomnie şi de un păcat evident.

113. Şi dacă n-ar fi fost bunăvoinţa lui Allah faţă de Tine (O, Muhammed!), precum şi milostenia Sa, unii dintre ei ar fi pornit deja ca să Te rătăcească. Dar ei nu se rătăcesc decât pe ei înşişi şi nu pot să-Ţi facă nici un rău, întrucât Allah Ţi-a coborât Cartea şi înţelepciunea şi Te-a învăţat ceea ce Tu nu ştiai; şi graţia lui Allah asupra Ta este nesfârşită.[439]

114. Nu există nimic bun în cele mai multe din vorbele lor de şoapte, afară de cele de poruncă pentru pomană (sadaka) şi de caritate sau de împăcare între oameni. Iar cine face aceasta pentru mulţumirea lui Allah, Noi îi vom da o răsplată mare.

115. Dacă cineva se împotriveşte Profetului şi merge pe o altă cale decât credincioşii, după ce i-a fost arătată calea cea dreaptă, în mod clar, Noi îl vom lăsa pe acel drum şi îl vom conduce în Iad. Şi ce loc rău este acela!

116. Desigur, Allah nu iartă să I se alăture asociaţi! Afară de aceasta, El iartă pe oricine voieşte! Cel care alătură asociat lui Allah se rătăceşte departe, în rătăcire!

117. Ei[440] nu invocă decât nişte femei, în locul Lui! Ei nu invocă decât pe Diavolul cel răzvrătit!

118. Allah l-a blestemat [pe Diavol], iar acesta I-a spus: „Eu voi lua o parte dintre robii Tăi,

119. Şi îi voi conduce în rătăcire şi le voi stârni pofte deşarte şi le voi porunci, iar ei vor tăia urechile animalelor şi le voi porunci, iar ei vor schimba făpturile[441] lui Allah!” Cine ia ca prieten pe Diavol, în locul lui Allah, acela va avea de pierdut în mod vădit, prin pierzanie!

120. El (Diavolul) le face promisiuni şi le dă speranţe deşarte. Dar Diavolul nu făgăduieşte decât deşertăciune!

121. Iată, locul lor de adăpost este Iadul şi ei nu vor avea scăpare de acesta!

122. Iar cât priveşte pe cei ce cred şi săvârşesc fapte bune, Noi îi vom introduce în Raiurile prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne pe veci. Ceea ce făgăduieşte Allah este adevărat! Şi oare cine este mai veridic, în vorbă, decât Allah?

123. Aceasta[442] nu atârnă nici de dorinţele voastre şi nici de dorinţele oamenilor Scripturii. Cine săvârşeşte o faptă rea va plăti pentru ea şi nu va găsi, în ajutorul său, nici un alt sprijin şi un alt ajutor, decât pe Allah!

124. Cei care săvârşesc fapte bune, bărbaţi sau femei, şi fac parte dintre credincioşi, iată, ei vor intra în Rai şi nu vor avea de suferit câtuşi de puţin!

125. Şi cine este cu credinţă mai bună decât cel care îşi supune lui Allah chipul său şi săvârşeşte fapte bune şi arată supunere credinţei lui Abraham[443]? Căci, Allah îl făcuse pe Ibrahim prietenul Său!

126. Lui Allah aparţine tot ce există în ceruri şi pe pământ! Căci, Allah este cel care cuprinde totul[444]!

127. Şi ei Te întreabă despre femei. Tu spune-le: „Allah vă răspunde vouă în privinţa lor şi vi se recită din Carte (Coran) despre orfane, cărora voi nu vreţi să le daţi cele ce sunt prescrise pentru ele şi vreţi să le luaţi în căsătorie, precum şi despre copiii neputincioşi (minori), în vederea îndeplinirii echităţii faţă de orfani[445]!” Căci, Allah cunoaşte orice faptă bună pe care o faceţi voi!

128. Şi dacă o femeie se teme de părăsirea de către soţul ei sau de dezgust[446] din partea lui, atunci, nu este păcat să ajungă la o înţelegere între ei. Căci, împăcarea este mai bună, iar sufletele sunt purtate de avariţie. Şi dacă voi vă purtaţi cu bine şi cu evlavie, atunci, fără îndoială, Allah cunoaşte faptele voastre[447]!

129. Voi nu veţi fi în stare să faceţi echitate între soţiile voastre[448], chiar dacă vă străduiţi pentru aceasta. De aceea să nu vă înclinaţi cu o înclinare deplină spre una, ca să neglijaţi pe celelalte! Iar dacă îndreptaţi legăturile voastre şi vă purtaţi cu teamă, atunci, desigur, Allah este Iertător şi Milostiv!

130. Dacă cei doi se despart, atunci, Allah înzestrează pe fiecare din belşugul său! Căci, Allah posedă har întins şi este Înţelept!

131. Lui Allah îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Noi am poruncit celor de dinaintea voastră, cărora le-a fost dată Scriptura, precum şi vouă înşivă: „Temeţi-vă de Allah!” Dacă voi nu credeţi, [aflaţi că] lui Allah aparţine tot ce există în ceruri şi pe pământ! Căci, Allah este plin de belşug şi vrednic de laudă!

132. Lui Allah îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Allah este de-ajuns pentru chezăşie!

133. Dacă El vroia, putea să vă trimită pe voi[449] - O, voi, oameni! - şi să aducă pe alţii. Căci, Allah este capabil de aceasta!

134. Dacă cineva doreşte răsplată lumească, [să ştie că] lângă Allah se află răsplata lumească şi cea de-apoi. Căci, Allah aude totul şi vede totul!

135. O, voi, credincioşi! Mergeţi cu dreptate şi depuneţi mărturie pentru Allah, fie în cazul celor avuţi, fie în cazul celor săraci, chiar de-ar fi împotriva voastră sau a părinţilor voştri sau a rudelor voastre! Căci, Allah le acordă întâietate! Nu vă supuneţi pornirilor voastre, ci să vă purtaţi cu dreptate! Dacă vă feriţi sau dacă vă suciţi, [aflaţi că] Allah cunoaşte faptele voastre[450]!

136. O, voi, credincioşi! Credeţi în Allah şi în Trimisul Său şi în Cartea[451] coborâtă (revelată) de El Trimisului Său şi în Cartea[452] pe care a coborât-o mai înainte! Cine nu crede în Allah şi în îngerii Săi şi în Cărţile Sale şi în Trimişii Săi, precum şi în ziua de-apoi, acela se rătăceşte departe, în rătăcire.

137. Pe cei care cred şi apoi nu cred, iar apoi iarăşi cred şi apoi iarăşi nu cred şi care, apoi, îşi întăresc necredinţa lor, Allah nu-i va ierta şi nici nu-i va călăuzi spre un drum [drept][453].

138. Tu vesteşte-i pe făţarnici că pentru ei există o pedeapsă dureroasă;

139. Cei care iau ca prieteni pe necredincioşi, lăsându-i pe credincioşi, oare aşteaptă putere de la ei? Or, adevărata putere se află, în totalitate, la Allah!

140. Într-adevăr, El v-a revelat în Carte că, atunci când auziţi că versetele lui Allah sunt tăgăduite sau că ele sunt luate în derâdere, atunci, nu mai staţi lângă ei până ce nu trec la altă conversaţie, deoarece, fără aceasta şi voi veţi fi ca ei! Căci, Allah îi va aduna pe făţarnici şi pe necredincioşi în Iad, cu toţii laolaltă;

141. Cât priveşte pe cei care stau deoparte[454] şi privesc la voi, când voi obţineţi o biruinţă, cu voia lui Allah, atunci ei vă spun: „Oare noi n-am fost împreună cu voi?” Iar când necredincioşii au parte de o biruinţă oarecare, atunci ei spun: „N-am avut noi oare prilejul să fim mai tari decât voi şi nu v-am apărat pe voi împotriva credincioşilor?” Dar, Allah va hotărî între voi în Ziua de-apoi şi Allah nu va da necredincioşilor nici un prilej împotriva credincioşilor.

142. Ipocriţii caută să-L înşele pe Allah, dar El le întoarce înşelăciunea lor! Iar când se ridică pentru rugăciune, ei se ridică cu lenevie, doar ca să-i vadă oamenii şi nu-L pomenesc pe Allah decât puţin de tot;

143. Ei rătăcesc între unii şi alţii[455], fără să fie nici cu unii şi nici cu alţii. Iar pentru cel rătăcit de Allah, Tu (O, Muhammed!) nu vei găsi vreo cale:

144. O, voi, credincioşi! Nu-i luaţi pe necredincioşi ca prieteni, lăsându-i pe credincioşi! Oare vreţi să-i daţi lui Allah o dovadă clară contra voastră înşivă?

145. Făţarnicii se vor afla în stratul cel mai de jos al Focului, iar Tu nu vei găsi nici un ajutor pentru ei;

146. Afară de cei care se roagă pentru iertare şi se îndreaptă şi se ataşează de Allah şi îşi îndeplinesc cu cinste credinţa lor faţă de El; căci, tocmai aceştia sunt laolaltă cu credincioşii, iar Allah le va da o răsplată mare!

147. De ce oare să vă pedepsească Allah, devreme ce voi sunteţi recunoscători şi credeţi în El? Căci, Allah ştie să mulţumească şi este Atotştiutor!

148. Allah nu iubeşte rostirea de vorbe urâte pe faţă, doar dacă acel cineva a fost nedreptăţit[456]. Căci, Allah aude totul şi ştie totul!

149. Fie că săvârşiţi o faptă bună, pe faţă sau în taină, fie că iertaţi o faptă rea, Allah este Iertător şi Puternic!

150. Unii nu cred în Allah şi în trimişii Săi şi fac deosebire între Allah şi trimişii Săi şi spun: „Noi credem în unii şi nu credem în alţii!”Ei vor să apuce pe un drum între unii şi alţii;

151. Iată, aceştia sunt cu adevărat necredincioşi! Iar pentru necredincioşi Noi am pregătit o pedeapsă înjositoare!

152. Cât priveşte pe cei care cred în Allah şi în trimişii Săi şi nu fac deosebire între ei, pe aceştia Allah îi va răsplăti numaidecât. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

153. Oamenii Scripturii cer de la Tine[457] să le cobori din cer o Carte. Dar ei au cerut de la Moise (Musa) ceva şi mai mare decât aceasta, zicându-i: „Fă-ne să-L vedem pe Allah pe faţă!” Atunci, ei au fost loviţi de trăsnet pentru nelegiuirea lor. Apoi, ei s-au închinat Viţelului[458], deşi le-au fost aduse dovezi clare! După aceea, Noi i-am iertat şi i-am dat lui Moise (Musa) o autoritate vădită!

154. Noi am ridicat deasupra lor Tur[459]-ui şi le-am zis: „Intraţi prin poartă, prosternându-vă!” Şi le-am spus: „Nu încălcaţi Sabat[460]-ul!” Şi am luat de la ei un jurământ trainic!

155. Totul se datorează faptului că ei şi-au rupt legământul lor şi au tăgăduit semnele lui Allah şi au ucis, pe nedrept, profeţi şi că au zis: „Inimile noastre sunt zăgăzuite!” - când, de fapt, Allah le-a pecetluit inimile lor, din pricina necredinţei lor, întrucât, în afară de un număr mic, ei nu vor mai crede.

156. Şi din necredinţa lor, precum şi din marea lor calomnie contra Mariei[461];

157. Şi din pricina spuselor lor că: „Noi l-am ucis pe Mesia - Isus, Fiul Mariei[462], trimisul lui Allah!” Or, ei nu l-au ucis şi nu l-au răstignit, dar li s-a arătat ceva care să semene cu el[463]! Cei care se ceartă, în legătură cu el (Isus), se află la îndoială în legătură cu aceasta[464]. Ei nu ştiu nimic altceva, decât că se iau după presupunere. Dar, desigur, ei nu l-au ucis[465].

158. Dar, Allah L-a înălţat spre El. Deoarece Allah este Puternic şi Înţelept!

159. Cei dintre cei cu Scriptură n-au crezut în el (Isus) înaintea morţii sale. Dar, în Ziua de-apoi, el (Isus) va depune mărturie împotriva lor.

160. Tocmai datorită nelegiuirilor din partea iudeilor, Noi le-am interzis unele mâncăruri curate, care le fuseseră îngăduite, deoarece ei îi împiedică pe mulţi din drumul lui Allah.

161. Şi pentru că ei iau camătă - deşi le era oprit acest lucru - şi pentru că ei îşi însuşesc avuţiile oamenilor pe nedrept şi pentru că unii dintre ei nu cred; Noi le-am pregătit o pedeapsă dureroasă!

162. Dar, pentru aceia dintre ei cu ştiinţă temeinică şi pentru credincioşi (musulmani) şi pentru cei care cred în Tine (O, Muhammed!) şi în ceea ce Ţi s-a coborât Ţie[466], precum şi în cele coborâte înaintea Ta[467] şi pentru cei care îndeplinesc rugăciunea şi achită darea (zekât) şi cred în Ziua de-apoi, Noi le-am pregătit o mare răsplată.

163. Noi Te-am hărăzit pe Tine cu revelaţii, aşa cum am dat revelaţii şi lui Noe (Nuh) şi profeţilor care au urmat după el, precum şi lui: Abraham şi Ismael şi Isaac şi Iacob[468] şi seminţiilor, ca şi lui: Isus şi Iov şi Iona şi Aaron şi Solomon[469]şi i-am dat lui David (Davud) Psalmii (Zebur).

164. Despre unii mesageri, Noi Ţi-am povestit mai înainte, iar despre alţi mesageri nu Ţi-am povestit. Cu Moise (Musa) Allah a cuvântat cu adevărat!

165. Noi am trimis vestitori şi pentru avertizare cu scopul ca oamenii să nu aibă nici o dovadă împotriva lui Allah, după cei trimişi. Căci, Allah este Puternic şi Înţelept!

166. Dar, Allah este martor pentru ceea ce Ţi-a coborât Ţie[470]. El l-a coborât cu Ştiinţa Sa! Şi îngerii sunt martori la aceasta! Dar este de-ajuns Allah ca martor!

167. Cei ce nu cred şi pun piedici pe drumul lui Allah, aceia rătăcesc departe, în rătăcire.

168. Cei care nu cred şi fac nelegiuiri, Allah nu-i va ierta pe aceia şi nici nu le va arăta drumul!

169. Afară de drumul Iadului, unde ei vor sălăşlui la nesfârşit. Iar acesta este ceva uşor pentru Allah!

170. O, voi, oameni! Mesagerul v-a adus Adevărul din partea Domnului vostru. Credeţi, deci, iar aceasta va fi mai bine pentru voi! Şi dacă nu veţi crede, lui Allah aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ. Căci, Allah este Atotştiutor şi Înţelept!

171. O, voi, oameni ai Scripturii[471]! Nu exageraţi în credinţa voastră şi nu spuneţi despre Allah decât adevărul! Mesia - Isus, Fiul Mariei[472]-, nu este decât mesagerul Său şi Cuvântul Său[473], transmis Mariei (Meryem) şi un Duh[474] al Său! Deci, credeţi în Allah şi în trimişii Săi! Şi nu spuneţi: „Trinitate[475]!” încetaţi! Va fi mai bine pentru voi! Nu există decât Allah-ul cel unic! El să aibă oare un fiu? Ferească-se! Lui îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Şi este de-ajuns Allah drept chezaş pentru El însuşi![476]

172. Mesia nu se va dezice niciodată de-a fi robul lui Allah, întocmai ca şi îngerii cei apropiaţi [de Allah]. Pe cei care se vor dezice de supunere şi vor arăta trufie, El îi va aduna pe toţi în faţa Sa.

173. Iar pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, El îi va răsplăti din belşug şi le va da şi mai mult prin harul Său. Cât priveşte pe cei care se dezic de la supunere şi se umflă de trufie, pe aceştia îi va pedepsi cu o pedeapsă dureroasă şi nu se va găsi pentru ei, în afară de Allah, vreun protector sau ajutor!

174. O, voi, oameni! V-a venit vouă o Dovadă din partea Domnului vostru, deoarece Noi am făcut să coboare spre voi o Lumină clară[477]!

175. Deci, pe cei care cred în Allah şi se ataşează de El, El îi va face să intre sub milostivirea Sa şi sub harul Său şi îi va călăuzi spre El, pe calea cea dreaptă[478]!

176. Ei cer de la Tine un răspuns. Tu spune-le: „În legătură cu cel decedat fără părinţi şi fără copii, care să-l moştenească, Allah vă spune astfel: Dacă cineva moare fără copii, dar care are o soră, aceasta primeşte jumătate din moştenirea lui; iar el o moşteneşte pe ea în totalitate, dacă ea moare fără copii. Dacă el are două surori, atunci, ele primesc două treimi din ceea ce rămâne după el. Dacă fraţii (urmaşii) lui sunt: bărbat şi femeie, atunci, bărbatului îi revine cât pentru două femei[479]. Allah vă dă vouă lămuriri ca să nu vă rătăciţi. Căci Allah este Atotştiutor!

[340] Adam şi Eva.

[341] Rubedenia dată de Allah.

[342] Să nu dea un bun rău orfanului, în locul unui bun, de calitate, care îi aparţinea acestuia.

[343] Aceste versete reglementau, la vremea respectivă, unele probleme ale orfanelor şi văduvelor musulmane, rămase în această situaţie după bătălia de la Uhud, dar, ulterior, ele s-au încorporat în principiile generale ale Islamului în reglementarea unor aspecte sociale ale comunităţii islamice. Aici este vorba şi de sclave. Se admite poligamia (până la patru soţii), dar cu respectarea anumitor condiţii.

[344] Mehr (mahr): un dar acordat de viitorul soţ miresei, la oficierea căsătoriei care, însă, devine o obligaţie.

[345] Adică, pentru nevoile familiei.

[346] Cu gândul că avuţiile respective vor fi puse la loc până ce copiii orfani vor creşte mari.

[347] Respectiv, săracii care au sub tutela lor orfani (sau orfane) să consume din bunurile acestora în cantităţi moderate, în raport cu propria lor avuţie, pentru a le pune la loc în timp util.

[348] Spre deosebire de perioada preislamică, acum se prevede şi pentru femei o parte din moştenirea părinţilor şi rudelor.

[349] Islamul îndeamnă la binefacere chiar şi în cazurile de împărţire a moştenirii.

[350] Fiecare părinte să aibă grijă ca să nu lase moştenitori (minori) slabi sau săraci, iar cei care devin tutori, să fie drepţi şi cu echitate în misiunea încredinţată lor.

[351] Din moştenire.

[352] Cel decedat.

[353] Restul revine tatălui celui decedat.

[354] Adică, soţilor.

[355] Din aceeaşi mamă.

[356] O altă cale de pedeapsă (vezi: Sura - 24, versetul 2, în care se vorbeşte de biciuire pentru adulter).

[357] Întrucât mai sus (v:15) era vorba de adulterul femeilor căsătorite, acest verset a fost interpretat în două feluri: (1) unii comentatori apreciază că se referă la adulterul dintre celibatari şi fete necăsătorite; (2) după alţii, ar fi vorba de homosexualitate; dar, ambele sunt pedepsite de Islam.

[358] Versetul anulează unele practici din perioada preislamică; atunci se aduceau o serie de prejudicii femeilor, de pe urma cărora profitau mai ales rudele. De exemplu, la moartea soţului unei femei, aceasta putea fi forţată să se căsătorească cu unul din rudele soţului decedat sau cu altcineva, contra unui beneficiu material etc.

[359] Darea de onoare numită Mehr (Mahr), care se fixa după datină şi după posibilităţi.

[360] Se confirmă interzicerea unor practici preislamice (păgâne), când văduvele erau exploatate sub diverse forme, ca orice bunuri moştenite de rudele rămase în viaţă.

[361] Este vorba de „darea de cinste” (mehr) cât de mare ar fi fost aceasta.

[362] Referire la adulter sau alte păcate.

[363] Coranul interzice o serie de practici din perioada păgânismului, stabilind reguli noi în viaţa socială şi familială a musulmanilor (vezi şi versetele urm.).

[364] Halatukūm: mătuşă după tată.

[365] Adică, cu mamele fiicelor vitrege. Este vorba de acel bărbat care a divorţat înainte de a se împreuna cu femeia cununată.

[366] Cu fiicele soţiilor de la alţi bărbaţi, dacă n-au întreţinut relaţii cu mamele lor.

[367] Este vorba de sclave, care pot fi luate în căsătorie, chiar dacă erau căsătorite înainte de captivitate, dar, cu condiţia de a se aştepta perioada legală de trei luni, pentru a se vedea dacă erau însărcinate sau nu; în caz afirmativ, cununia putea interveni abia după naştere.

[368] Adică, să nu trăiască în concubinaj, fără cununie.

[369] Acest verset, ca şi altele, arată preţuirea femeii, ca fiinţă umană, fără a ţine seama de avuţia ei, bărbatul fiind cel obligat să-i asigure mijloacele de subzistenţă, după căsătorie, inclusiv, acordarea unei garanţii pentru întreţinerea ei, dacă apare divorţul.

[370] Respectiv, o sclavă musulmană.

[371] Islamul acordă aceeaşi importanţă tuturor categoriilor de oameni, indiferent de poziţia lor socială sau de altă natură, de vreme ce cred în Allah.

[372] Pentru că sclavele nu se pot bucura de o educaţie la nivelul femeilor libere.

[373] Se recomandă aşteptare până la ivirea unei situaţii potrivite pentru o căsătorie adecvată stării sociale a celui în cauză, evitându-se, pe cât posibil, căsătoria cu o sclavă.

[374] Este vorba de înaintaşii buni, oameni înţelepţi, cu credinţă în Allah şi în profeţi etc. După cum se poate constata şi din versetele de până aici, Coranul întăreşte o serie de legi divine anterioare Islamului, dar, totodată, aduce şi o serie de precizări sau modificări unor practici vechi, adaptându-le condiţiilor epocii Islamului, iar pe altele le interzice cu desăvârşire.

[375] Adică, mai puţin rezistent în faţa tentaţiilor, ispitelor de tot felul, inclusiv celor trupeşti.

[376] Săvârşind păcate, oamenii îşi pregătesc propria lor condamnare şi pieire, în Lumea de-apoi.

[377] Mevali (plural din Mevla): stăpânii; „fraţi buni” sau „fraţi adoptivi”; în cazul absenţei altor moştenitori legali, puteau să se moştenească unii pe alţii.

[378] Adică, femeile care ţin la cinstea lor nu şi-o calcă, chiar dacă soţii lor lipsesc şi respectă porunca dată de Allah pentru a nu-şi păta cinstea lor, fie şi în taină.

[379] Dacă nu se cuminţesc.

[380] Soţ şi soţie.

[381] Sclavi şi sclave, servitori şi servitoare.

[382] Allah nu-i iubeşte nici pe aceştia.

[383] Zerre: atom, bob; aici în sens de „nimic”.

[384] De ruşine şi de regret, ar fi preferat să intre în pământ.

[385] Până ce nu veţi deveni conştienţi.

[386] Djunub: starea de după poluţie sau după o relaţie sexuală care necesită spălarea generală, ritual obligatoriu numit gusl. Se interzice orice rugăciune, până la baia corporală generală.

[387] Acest ritual se numeşte: Teyemmum (Tayammum) şi se foloseşte mai mult acolo unde lipseşte apa.

[388] Ra’ina: „Favorizează-ne!” sau „Ocroteşte-ne!”. O formă apropiată de acest cuvânt are sensul de: „nebun” sau „aiurit” sau „fără minte”, calificative atribuite Profetului Mahomed de către unii necredincioşi tocmai pentru a-L compromite în faţa contemporanilor Săi. La aceasta se referă versetul de mai sus, când vorbeşte de răsucirea limbii.

[389] Unii evrei nu respectau datinile zilei de sâmbătă, fapt pentru care au fost pedepsiţi.

[390] Este vorba de iudei, de creştini, de idolatri, de păgâni etc.

[391] Fetila (Fatila): de aici şi cuvântul fitil; În acest verset are sensul de mărime neglijabilă, neînsemnată, deloc, nimic.

[392] Poate fi vorba şi de oamenii cu ştiinţă de carte, de înţelepţi (necredincioşi).

[393] Djibt: magie, magician, vrăjitor.

[394] Tagut: Diavol. Djibt şi Tagut erau idolii păgânilor înainte de Islam.

[395] Cu astfel de vorbe îi chemau la luptă împotriva musulmanilor.

[396] În sens de „nimic”.

[397] Adică pe musulmani.

[398] Kitabe ve-l Hikmete!

[399] În Coran.

[400] În versetele de mai sus se analizează psihologia şi comportamentul necredincioşilor, ele constituind pilde pentru musulmani, răsplata credinţei fiind dată în versetele care urmează.

[401] Cu condiţia ca ei să conducă după poruncile lui Allah şi ale Profetului Său.

[402] Problema respectivă.

[403] Lui Muhammed; Coranul.

[404] După tradiţie, acest verset a fost revelat în urma cererii unuia dintre farisei de a apela, pentru rezolvarea unui litigiu, la unul dintre fruntaşii adversarilor Profetului Mahomed, pe numele de Ka’ab bin El-Eşref, adept al Scripturii.

[405] În credinţa lor dreaptă.

[406] Se spune că acest verset a fost revelat după ce un musulman îşi exprimase admiraţia sa faţă de Profetul Mahomed, declarând totodată regretul său că nu-L va putea vedea în Lumea de-apoi.

[407] Pentru luptă.

[408] La luptă.

[409] În verset karye: sat, cătun; aici, în sens de cetate, ţinut (Mekka).

[410] Acest verset a fost revelat după Hedjira Profetului la Medina (anul 622), când musulmanii rămaşi la Mekka se simţeau persecutaţi. Versetul îi îndeamnă pe musulmani să nu fugă de luptă pe drumul lui Allah.

[411] Adică, adoptaţi Islamul!

[412] Încă o vreme oarecare.

[413] În sensul de „nimic”.

[414] Adică, de la Profetul Mahomed.

[415] Şi binele şi răul.

[416] Versetul relevă perfecţiunea Coranului în totalitatea sa, succesiunea şi logica versetelor, dovezi ale unei revelaţii divine, neputând fi vorba de o creaţie umană.

[417] Allah poate împiedica răutăţile necredincioşilor asupra celor care cred.

[418] În verset ilāh: idol de închinat.

[419] Fitneteyn: intriganţi, dezbinători.

[420] Allah duce în rătăcire doar pe cei care, deşi au primit Scriptură şi profeţi, totuşi, nu au venit pe calea cea bună, ei fiind socotiţi pierduţi.

[421] Adică, dacă nu renunţă la luptă.

[422] Versetele se referă la necredincioşi şi la făţarnici, musulmanii urmând să se comporte faţă de ei în funcţie de atitudinea lor faţă de musulmani.

[423] Adică, dacă îl iartă pe făptaş, acesta nu achită preţul sângelui (care variază, în funcţie de posibilităţile materiale ale făptaşului).

[424] Fără întrerupere.

[425] Aici este vorba de pedepse spirituale şi din Lumea de-apoi, pentru astfel de fapte grave. Despre Legea talionului (KISAS), vezi Sûra-2, v: 178, 179.

[426] Pentru a pune mâna pe bunurile celui în cauză.

[427] Adică, aţi fost necredincioşi.

[428] Înainte de a socoti pe cineva drept duşman (necredincios).

[429] Mudjahidin: luptători pe drumul lui Allah.

[430] În sensul de: „Ce aţi făcut voi în viaţă?”

[431] Pentru a deveni musulmani.

[432] Versetele de mai sus se referă la emigrarea musulmanilor din Mekka sau din alte locuri de răutăţile necredincioşilor (păgânilor) şi după Hedjira Profetului (622), apreciindu-se că s-ar putea reveni la situaţiile primejdioase anterioare Hedjirei.

[433] La luptă sau cu alt prilej.

[434] O, Muhammed!

[435] Lângă ei.

[436] Poziţia de prosternare, cu fruntea la pământ, numită sedjde.

[437] Coranul, cuprinzând adevărul divin.

[438] Deci, nimic nu poate fi tăinuit de Allah.

[439] După tradiţie, v: 107-113 au fost revelate în urma unor fapte concrete. Se spune că unul dintre farisei furase armura unui vecin musulman şi, punând-o într-un sac cu făină, s-a dus acasă, iar după aceea a dus-o cu sac cu tot în locuinţa unui evreu. Sacul fiind găurit, făina s-a scurs, lăsând o urmă clară. Cazul fiind adus la cunoştinţa Profetului, evreul a declarat cine anume i-a adus sacul cu armura, iar hoţul a jurat că n-a furat. Dar, dâra de făină căzută din sac l-a dat de gol. Profetul a fost avertizat să nu ia apărarea unor ipocriţi.

[440] Păgânii, idolatrii etc.

[441] Arabii păgâni aveau obiceiul de a însemna unele animale pentru a intra în voia idolilor lor. De pildă, dacă al cincilea pui de cămilă era mascul, acesta era lăsat slobod peste tot, din credinţa că stăpânul se va bucura de bunăvoinţa idolilor săi.

[442] Intrarea în Rai (vezi versetul anterior).

[443] Ibrahim, Profetul; crezător în Allah, fondatorul Ka’abei (din Mekka).

[444] Deci, nimic nu poate fi tăinuit de Allah.

[445] Înainte de Islam, dacă un bărbat arunca un veşmânt al său asupra unei orfane, ea nu mai putea fi cerută în căsătorie de alt bărbat, urmând ca cel în cauză s-o ia de soţie sau ea rămânea necăsătorită. Islamul a interzis, prin Coran, astfel de practice primitive.

[446] Nuşuz: scârbă, dezgust, infidelitate, nesupunere.

[447] Versetul îndeamnă la bună înţelegere şi la compromisuri între soţ şi soţie, pentru a evita divorţul sau destrămarea familiei.

[448] În cazurile de poligamie, admisă de Islam.

[449] La moarte.

[450] Oamenii sunt îndemnaţi să se comporte cu dreptate în relaţiile lor sociale, chiar dacă astfel de comportamente vor fi în contradicţie cu propriile lor interese.

[451] În Coran.

[452] Scripturile anterioare (Biblia, Evanghelia ş.a.).

[453] Versetul are în vedere pe cei care oscilează între credinţă şi necredinţă, dar care sfârşesc în necredinţă, fără a fi musulmani.

[454] Se referă la farisei şi la necredincioşi, în general.

[455] Între credincioşi şi necredincioşi.

[456] Cineva nedreptăţit poate vorbi deschis despre nedreptatea care i s-a făcut, dar să fie sigur de acest lucru. Versetul îi avertizează pe bârfitori şi calomniatori.

[457] O, Muhammed! Este vorba de evrei.

[458] Viţelul de aur, considerat ca idol.

[459] Tur-i Sina: Muntele Sinai.

[460] Sebt (Sabt): Sâmbătă; zi sacră pentru evrei.

[461] Meryem: Fecioara Maria.

[462] Mesiha Isa ibn-I Meryem.

[463] Cineva a fost făcut să semene cu Isus.

[464] În legătură cu moartea lui Isus.

[465] După tradiţia Islamică, Isus a fost înălţat în cer, cel răstignit fiind tocmai Iuda, care îl trădase pe Isus. După o altă variantă, Isus a murit pe pământ, iar sufletul său a fost înălţat în cer, la Apocalipsă urmând să revină pe pământ.

[466] Coran.

[467] Biblia, Evanghelia ş.a.

[468] Ibrahim, Ismail, Ishak, Yakub.

[469] Isa, Eyyub, Yunus, Harun, Suleyman.

[470] Adică, a coborât Profetului Mahomed Coranul.

[471] Se adresează nemusulmanilor.

[472] Mesih-Isa, ibn i Meryem.

[473] Kelimetuhu: cuvântul este: „Fii!”, pronunţat de Allah pentru a crea orice voieşte El. Acest cuvânt apare în multe versete din Coran.

[474] Ruh: spirit, duh, suflu (divin), transmis prin îngerul Gavril (Djebrail).

[475] Seläse: Trei; Sfânta Treime (Dumnezeu-Tatăl, Dumnezeu-Fiul şi Duhul Sfânt).

[476] Acest verset subliniază, cu tărie, unicitatea divinităţii, faţă de „Trinitatea” venerată de lumea creştină.

[477] Este vorba de Coran.

[478] Adică, spre Islam.

[479] Prin acest verset se aduc unele precizări suplimentare reglementării privind succesiunea, în vederea înlăturării unor nedreptăţi din trecut (vezi şi v: 12 din această Sûra).

5. EL-MA’IDE

(PLATOUL)[480] Sûra-5, Medina: 120 versete (în afară de versetul: 3)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, voi, credincioşi! Împliniţi-vă legămintele voastre! Vă este îngăduită [carnea de] vacă, afară de cele ce v-au fost prescrise[481]. Nu vi se îngăduie să vânaţi în timpul Pelerinajului! Căci, Allah vă porunceşte ceea ce voieşte!

2. O, voi, credincioşi! Nu profanaţi pravilele puse de Allah[482] şi nici Luna Sfântă[483] şi nici animalele de sacrificiu şi nici podoabele lor şi nici pe cei care se îndreaptă spre Lăcaşul-Sfânt[484]. Să căutaţi bunăvoinţa lui Allah şi voia Sa! După ce terminaţi [pelerinajul] puteţi vâna! Nu vă îndemnaţi la ură şi nu porniţi împotriva unei comunităţi care v-a împiedicat pe voi de la Lăcaşul-Sfânt! Ajutaţi-vă unii pe alţii pentru caritate şi pietate şi nu vă ajutaţi între voi pentru păcate şi fărădelegi! Temeţi-vă de Allah! Căci pedeapsa lui Allah este aspră!

3. Vă sunt oprite: mortăciunea şi sângele şi carnea de porc şi animalele jertfite în numele altcuiva decât Allah[485] şi animalele strangulate şi cele omorâte prin lovire sau prin cădere (rostogolire), de sus în jos, sau prin împunsătură de coarne şi animalele sfâşiate de fiare - cu excepţia celor la care ajungeţi şi le tăiaţi - şi animalele înjunghiate pe pietrele ridicate[486], precum şi ceea ce împărţiţi prin tragere la sorţi cu săgeţile[487]. Toate acestea sunt ieşiri în afară din cale. Astăzi, necredincioşii sunt deznădăjduiţi faţă de religia voastră[488]. Ca atare, nu vă mai temeţi de ei! Şi temeţi-vă de Mine! Astăzi, Eu am desăvârşit religia voastră şi v-am copleşit cu harul Meu şi am preferat Islamul ca religie pentru voi[489]. Şi dacă cineva se află în strâmtorare şi se află în stare de foame[490], fără pornire voită spre păcat, Allah este Iertător şi Milostiv!

4. Ei Te întreabă (O, Muhammed!) despre ce anume le este permis [să mănânce]. Tu spune-le aşa: „Vă sunt permise cele ce sunt plăcute, precum şi cele pe care vi le prind animalele pe care voi le-aţi învăţat să vâneze pentru voi, dresându-le ca pe câini. Căci, voi nu faceţi decât să le învăţaţi ceea ce Allah v-a învăţat pe voi înşivă. Mâncaţi, deci, ceea ce prind ele pentru voi şi rostiţi numele lui Allah asupra lor[491]. Şi temeţi-vă de Allah! Căci, Allah este grabnic la socoteală[492]!”

5. Astăzi, vă sunt îngăduite cele bune [de mâncat]. Şi vă sunt permise mâncărurile celor cărora li s-a dat Scriptura[493]. Şi lor le sunt permise cele îngăduite vouă de consumat. De asemenea, [vă sunt îngăduite] pentru căsătorie femeile cinstite dintre cele dreptcredincioase şi femeile cinstite dintre cei cărora li s-a dat Scriptură, înaintea voastră, - dacă voi le daţi darea lor de cinste, - dar fără desfrâu şi fără a le folosi ca ţiitoare, în taină[494]. Şi cine se leapădă de credinţă, faptele lui vor fi zadarnice, căci, el se va număra, în Lumea de-apoi, printre cei pierduţi!

6. O, voi, credincioşi! Când vă pregătiţi pentru rugăciune, spălaţi-vă feţele voastre şi mâinile voastre până la coate şi treceţi cu palma [udă] peste capul vostru şi spălaţi-vă picioarele voastre până la glezne! Dacă v-aţi spurcat[495], atunci, curăţaţi-vă! Dacă sunteţi suferinzi sau vă aflaţi în călătorie sau dacă vreunul din voi vine de la locul unde şi-a făcut nevoia sau dacă v-aţi întreţinut cu femeile şi nu găsiţi apă, atunci, atingeţi feţele şi mâinile voastre cu ţărână curată[496]. Căci, Allah nu voieşte să vă facă greutăţi! dar, El vrea ca voi să vă purificaţi pentru ca să verse din plin harul Său asupra voastră! Poate veţi fi recunoscători!

7. Şi pomeniţi de binefacerea lui Allah asupra voastră, precum şi de jurământul vostru faţă de El, când voi aţi spus: „Am auzit şi ne-am supus!”[497] Deci, temeţi-vă de Allah! Căci, Allah ştie ce se află în piepturile (sufletele) voastre!

8. O, voi, credincioşi! Fiţi statornici faţă de Allah pentru mărturie dreaptă! Şi ura unei comunităţi să nu vă îndemne ca să nu procedaţi cu dreptate. Faceţi dreptate! Deoarece dreptatea este mai aproape de pietate. Şi temeţi-vă de Allah! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

9. Allah le-a făgăduit celor care cred şi săvârşesc fapte bune că vor avea parte de iertare şi de răsplată mare.

10. Cât priveşte pe cei care nu cred şi socot minciuni semnele (versetele) Noastre, aceştia vor fi oamenii Infernului.

11. O, voi, credincioşi! Amintiţi-vă de harul lui Allah în privinţa voastră; în ziua în care unii dintr-o comunitate au vrut să-şi întindă mâinile lor asupra voastră, iar El a oprit mâinile lor de pe voi[498]. Temeţi-vă de Allah! Căci, în Allah trebuie să se bizuie cei credincioşi!

12. Allah primise jurământul Fiilor lui Israel. De asemenea, Noi am ales,dintre ei, şi douăsprezece căpetenii[499]. Şi le spuse Allah: „Eu voi fi cu voi dacă veţi îndeplini rugăciunile şi veţi achita darea (zekât) şi veţi crede în mesagerii Mei şi îi veţi sprijini şi veţi acorda un împrumut bun pentru Allah[500]; atunci, Eu voi ierta păcatele voastre şi voi face să intraţi în Raiuri, prin care curg râuri, iar cel care nu va crede, după aceea, acela se va abate din calea cea dreaptă!”

13. Iar apoi, pentru încălcarea jurământului lor, Noi i-am blestemat şi le-am împietrit inimile lor, căci ei au schimbat cuvintele din locurile lor[501] şi au uitat o parte din cele ce li se poruncise. Desigur, Tu nu vei înceta să observi trădarea lor, cu excepţia unui număr mic dintre ei! Iartă-i, deci, şi lasă-i[502]! Căci, Allah îi iubeşte pe binefăcători!

14. Noi am primit jurământ şi de la cei care spun: „Noi suntem creştini[503]!” Dar, ei au uitat o parte din ceea ce li s-a adus aminte[504]. De aceea, Noi am băgat învrăjbire şi hăinie între ei până în Ziua de-apoi. Iar Allah le va da de ştire ceea ce făceau ei!

15. O, voi, oameni ai Scripturii! A venit la voi Trimisul Nostru[505] ca să vă arate ceea ce voi tăinuiţi din Scriptură şi ca să treacă peste multe alte lucruri[506]! Căci, din partea lui Allah au venit la voi o Lumină şi o Carte clară[507]!

16. Cu acesta (Coranul) Allah îi călăuzeşte pe drumul salvării pe cei care caută voia Sa şi îi scoate din întunecimi la lumină, prin harul Său şi îi conduce pe calea cea dreaptă!

17. într-adevăr, sunt necredincioşi cei care zic: „Allah[508] este Mesia, Fiul Mariei!”, Tu spune-le: „Cine este acel stăpân care să-I facă ceva lui Allah, dacă El ar voi să-l nimicească pe Mesia, Fiul Măriei, şi pe mama sa şi tot ce se află pe pământ? Lui Allah îi aparţine tot ce există în ceruri şi pe pământ, precum şi între ele!” Căci, El creează ce vrea şi Allah este Atotputernic!

18. Şi ziseră iudeii şi creştinii: „Noi suntem fiii lui Allah şi prietenii Lui!” Tu spune-le: „Atunci, de ce oare vă pedepseşte El pentru păcatele voastre? Nu! Voi sunteţi oameni, dintre cei creaţi de El! El iartă pe cine voieşte şi pedepseşte pe cine voieşte! Şi lui Allah îi aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului şi a tot ce se află între ele! Şi la El este întoarcerea!’’

19. O, voi, oameni ai Scripturii! Trimisul Nostru[509] a venit la voi, după o întrerupere de mesageri, ca să vă explice vouă pentru ca voi să nu spuneţi: „Nouă nu ne-a venit un vestitor şi cineva care să ne avertizeze! Iată, v-a venit vouă vestitor şi cel care vă avertizează!” Căci, Allah este Atotputernic!

20. Când Moise (Musa) spusese poporului său: „O, poporul meu! Amintiţi-vă de harul lui Allah în privinţa voastră! El a desemnat, dintre voi, profeţi şi a făcut regi dintre voi! El v-a dăruit vouă ceea ce n-a dat altcuiva, dintre lumi[510]!”

21. [Moise le-a mai spus]: „O, poporul meu! Intraţi pe pământul sfânt[511] pe care vi 1-a prescris Allah! Şi nu vă întoarceţi înapoi! Căci, veţi avea de pierdut!”

22. Ei ziseră: „O, Moise (Musa)! Acolo[512] se află un popor de tirani! Noi nu vom intra acolo până ce ei nu vor ieşi de acolo! Dacă ei vor ieşi de acolo, atunci, noi vom intra.”

23. Doi oameni dintre cei temători de Allah, pe care El îi copleşise cu harul Său, au zis: „Intraţi peste ei prin Poartă! Iar odată intraţi prin ea, veţi fi biruitori! Bizuiţi-vă pe Allah, dacă sunteţi credincioşi!”

24. Ei (evreii) ziseră: „O, Moise! Noi nu vom intra niciodată, cât timp ei vor fi acolo! Du-te tu, împreună cu Domnul tău şi luptaţi amândoi! Noi vom aştepta aici!”

25. El zise: „O, Domnul meu! Eu nu pot stăpâni decât sufletul meu propriu şi pe fratele meu[513]! Fă deosebire între noi şi acest popor de nelegiuiţi!”

26. (Allah) zise: „Acest ţinut le va fi interzis timp de patruzeci de ani, timp în care ei vor rătăci pe pământ. Nu te necăji, deci, pentru acest popor de nelegiuiţi!”

27. Şi povesteşte-le adevărul despre cei doi fii ai lui Adam (Adem)[514]: când ei prezentară ofrandele lor, de la unul s-a primit, iar de la altul nu s-a primit[515]. Atunci, acesta (Cain) zise: „Te voi ucide[516]!”, iar el îi spuse: „Allah primeşte jertfă de la cei cucernici!

28. Dacă tu vei întinde mâna ta asupra mea, ca să mă ucizi, eu nu voi întinde mâna mea asupra ta ca să te ucid pe tine; căci, eu mă tem de Allah, Stăpânul lumilor!

29. Eu doresc ca tu să porţi păcatele mele şi păcatele tale[517] şi să te numeri printre cei aflaţi în Foc; căci, aceasta este pedeapsa pentru nelegiuiţi!”

30. Apoi, sufletul său l-a împins ca să-şi ucidă fratele său şi l-a ucis. Astfel, el a intrat printre cei pierduţi.

31. Apoi, Allah a trimis un corb ca să scormonească pământul[518]. Atunci, el (Cain) zise: „Păcat de mine! Sunt eu oare mai neputincios decât acest corb ca să îngrop cadavrul fratelui meu?” În felul acesta, el s-a numărat printre cei care se căiesc!

32. Tocmai de aceea, Noi am prescris Fiilor lui Israel că cel care ucide un om - nu în schimbul unui alt om şi nu pentru provocarea unei dezordini pe pământ - este ca şi cum ar ucide pe toţi oamenii, iar cel care dăruieşte viaţă, este ca şi cum salvează viaţa tuturor oamenilor. Trimişii noştri au venit la ei[519] cu dovezi clare. Totuşi, mulţi dintre ei continuă să facă fărădelegi pe pământ.

33. Dar pedeapsa celor care se luptă împotriva lui Allah şi mesagerului Său şi care se străduiesc să provoace dezordine pe pământ este că ei vor fi ucişi sau răstigniţi sau le vor fi tăiate mâinile şi picioarele cruciş[520] sau vor fi alungaţi din ţară[521]. Iată, înjosirea lor în lumea pământească, iar în Lumea de-apoi există pentru ei o pedeapsă mare!

34. Afară de cei care se căiesc înainte ca ei să cadă în mâinile voastre. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

35. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah! Căutaţi mijlocul de a vă apropia de El şi luptaţi pe drumul Său, ca să ajungeţi la salvare!

36. De la necredincioşi nu se va primi nimic, chiar de-ar avea ei tot ce se găseşte pe pământ şi încă pe atât, pentru a se răscumpăra în Ziua de-apoi, căci pentru ei există o pedeapsă dureroasă.

37. Ei vor dori să iasă din Foc, dar nu vor putea ieşi din el. Căci, pentru ei există o pedeapsă veşnică!

38. Cât priveşte hoţul şi hoaţa, amputaţi-le mâinile celor doi[522], ca pedeapsă pentru ceea ce şi-au agonisit, drept pildă din partea lui Allah! Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

39. Iar cel care cere iertare[523] pentru nelegiuirea sa, fără îndoială, Allah primeşte căinţa lui. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

40. Tu nu ştii oare că împărăţia cerurilor şi a pământului aparţine lui Allah? El pedepseşte pe cine voieşte şi iartă pe cine voieşte! Căci, Allah este Atotputernic!

41. O, Tu, cel Trimis! Să nu Te necăjeşti pentru cei care se întrec în necredinţă, fără să creadă din inimă, şi spun din gură: „Noi credem!”[524]. Şi nici pentru cei care s-au iudaizat[525]. Ei ascultă doar pentru minciună şi ascultă pentru cei din altă comunitate, care nu vine la Tine şi, răstălmăcind cuvintele, după ce ele au fost aşezate la locurile lor[526], zic: „Dacă vi sa dat aceasta, atunci, primiţi-o! Dacă nu vi s-a dat aceasta, atunci, feriţi-vă!”[527]. Când Allah voieşte să ispitească pe cineva, Tu (O, Muhammed!) nu poţi face nimic pentru el împotriva lui Allah! Iată, Allah n-a vrut să purifice inimile celor de acest fel! Căci, pentru ei există ruşine în Lumea de-aici, iar în cea de-apoi, o pedeapsă mare!

42. Ei ascultă doar pentru minciună şi poftesc la ceea ce este interzis. Dacă ei vin la Tine (O, Muhammed!), judecă între ei sau lasă-i! Iar dacă îi laşi, ei nu-Ţi pot face nici un rău. Iar dacă judeci între ei, atunci, judecă prin cântărire! Căci Allah iubeşte pe cei care judecă prin cântărire!

43. Dar, de ce să Te ia pe Tine ca să judeci, de vreme ce lângă ei se află Tora (Tevrat), în care se găseşte judecata lui Allah? Iar după aceea, ei se întorc şi pleacă! Aceştia sunt cei care nu cred!

44. Noi am coborât Tora în care se află călăuzire şi lumină. Cu ea judecau, printre iudei, profeţii cei supuşi, precum şi rabinii şi cei cu ştiinţă, pentru că ei erau puşi să păstreze Cartea lui Allah şi ei erau martorii[528]. Deci, nu vă temeţi de oameni, ci, temeţi-vă de Mine! Şi nu târguiţi versetele Mele pe un preţ mic! Iar cine nu judecă după cele coborâte de Allah, tocmai aceştia sunt necredincioşi!

45. Noi le-am prescris astfel: suflet pentru suflet[529] şi ochi pentru ochi şi nas pentru nas şi ureche pentru ureche şi dinte pentru dinte, iar pentru rănire tot Talionul (Kisas). Dacă cineva iartă din caritate, aceasta este un semn de răscumpărare[530]. Şi cine nu judecă după ceea ce a coborât (revelat) Allah, iată, aceia sunt cei nelegiuiţi!

46. Apoi, am trimis Noi, după ei[531], pe Isus, fiul Mariei[532], ca să confirme ceea ce aveau ei, dinainte, în Tora (Tevrat), şi i-am dat Evanghelia (Indjil), drept călăuză şi lumină şi care să întărească ceea ce exista în Tora, de dinaintea lui, şi pentru călăuzire şi îndemn către cei cucernici.

47. Deci, oamenii Evangheliei să judece după cele coborâte (revelate) de Allah prin aceasta! Iar cine nu judecă după cele revelate de Allah, tocmai aceia sunt farisei!

48. Iar Ţie[533] Ţi-am coborât Cartea (Coranul) cu Adevăr, ca să întărească Scriptura (Kitab) de dinaintea Ei şi ca să o protejeze pe ea[534]. Deci, judecă după ceea ce Ţi-a coborât Allah şi nu urma dorinţele lor, lăsând Adevărul care Ţi-a fost dat! Căci, fiecăruia dintre voi v-am dat Noi o cale şi un drum de urmat! Dacă ar fi voit Allah, El ar fi făcut din voi o singură comunitate. Dar nu! El vă pune la încercare prin ceea ce vă dă. Întreceţi-vă, deci în fapte bune! Căci, întoarcerea voastră, a tuturor, este spre Allah! Apoi, El vă va da de ştire despre neînţelegerile dintre voi!

49. Deci, Tu judecă între ei după ceea ce Allah Ţi-a coborât (revelat) Ţie! Şi nu Te lua după poftele lor! De asemenea, fii cu băgare de seamă pentru ca ei să nu Te ispitească să Te îndepărtezi de unele din cele ce Allah a făcut să coboare pentru Tine (O, Muhammed!)! Iar dacă ei îşi întorc spatele lor, află că Allah vrea să-I pedepsească pentru unele din păcătele lor. Căci, cei mai mulţi dintre oameni sunt făţarnici!

50. Oare ei caută judecata din perioada ignoranţei[535]? Dar cine poate judeca mai bine decât Allah pentru un popor care crede cu adevărat?

51. O, voi, credincioşi! Nu-I luaţi pe iudei şi creştini (Nasara) ca prieteni! Ei sunt prieteni unii cu alţii. Acela dintre voi care îi socoate prieteni este ca şi cum ar face parte dintre ei. Iar Allah nu călăuzeşte un popor de nelegiuiţi!

52. De fapt, Tu vei vedea că cei cu inimile (sufletele) lor bolnave[536] se grăbesc spre ei zicând: “Noi ne temem să vină asupra noastră vreo nenorocire!” Dar se speră ca Allah să aducă biruinţă sau să vină o poruncă de la el, pentru ca ei să se căiască de cele ce ascundeau în sufletele lor.

53. Iar credincioşii le vor spune: “Oare aceştia[537] sunt cei care jurau în faţa lui Allah, cu jurământul sacru, că erau cu voi?” Iată, faptele lor au fost zadarnice şi ei fac parte dintre cei pierduţi!

54. O, voi, credincioşi! Oricare dintre voi care se leapădă de credinţa sa, acela să ştie că Allah va aduce un popor, pe care El îl iubeşte şi care îl iubeşte pe El, cu blândeţe faţă de dreptcredincioşi şi cu asprime faţă de necredincioşi şi care luptă pe drumul lui Allah şi care nu se teme de clevetirile ponegritorilor. Acesta este harul lui Allah, pe care îl dăruieşte cui anume voieşte El! Căci, Allah este Nemărginit şi Atotştiutor!

55. Voi n-aveţi alţi prieteni decât pe Allah şi pe Trimisul Său şi pe credincioşii care oficiază rugăciunile şi dau darea (zekāt) şi care se pleacă profund.

56. Iar cei care iau ca prieteni pe Allah şi pe Trimisul Său şi pe credincioşi, să ştie că biruinţa va fi de partea celor care ţin cu Allah.

57. O, voi, credincioşi! Nu-i luaţi ca prieteni pe cei care iau în derâdere şi batjocoresc credinţa voastră, dintre cei cărora li s-a dat Scriptură, înaintea voastră, precum şi dintre ceilalţi necredincioşi. Şi temeţi-vă de Allah, dacă sunteţi credincioşi!

58. Iar când voi îi chemaţi la rugăciune, atunci, ei o iau în derâdere şi în batjocură. Aceasta, pentru că ei sunt un popor fără de minte!

59. Tu spune-le: „O, voi, oameni ai Scripturii! Oare ne reproşaţi că noi credem în Allah şi în ceea ce ni s-a coborât (revelat) Nouă[538] şi în ceea ce a fost coborât mai înainte[539]? Dar, cei mai mulţi dintre voi sunt făţarnici /”

60. Tu spune-le: „Să vă dau de veste ce anume va fi mai rău decât aceasta, din partea lui Allah? Cei blestemaţi de Allah şi asupra cărora s-a revărsat mânia Sa şi au fost prefăcuţi, unii, în maimuţe, iar alţii, în porci[540], precum şi cei care s-au supus Diavolului (Tagut) vor avea un loc şi mai rău, căci ei s-au abătut şi mai mult din calea cea dreaptă!”

61. Când vin lângă voi, ei zic: „Noi credem[541]!” Dar, ei întră la voi cu necredinţă şi ies tot aşa, iar Allah cunoaşte bine ce anume ascund ei, de obicei!

62. Tu vei vedea pe mulţi dintre ei că se grăbesc pentru păcat şi vrăjmăşie şi pentru a mânca din cele oprite[542]. Cât de rele sunt, deci, faptele lor!

63. Oare de ce rabinii lor şi învăţaţii lor nu-i împiedică să nu spună vorbe de păcat şi să nu mănânce din cele oprite? Cât de rele sunt, deci, faptele săvârşite de ei!

64. Şi iudeii zic: „Mâna lui Allah este ferecată!”[543] Ferecate sunt mâinile lor şi ei au fost blestemaţi pentru spusele lor! Dimpotrivă, El (Allah) are ambele mâini deschise! El dăruieşte cui anume vrea! Într-adevăr, ceea ce Ţi s-a coborât (revelat) Ţie, din partea Stăpânului Tău, va face să crească vrăjmăşia şi necredinţa multora dintre ei. Dar, Noi am băgat duşmănie şi ură printre ei până în Ziua de-apoi! Căci, ori de câte ori aprind ei focul luptei, Allah îl stinge. Ei aleargă pe pământ după tulburare, dar Allah nu-i iubeşte pe cei care provoacă tulburări!

65. Dacă cei cu Scriptură credeau şi aveau smerenie, Noi acopeream nelegiuirile lor şi îi introduceam în Raiurile cu bunătăţi![544]

66. Şi dacă ei ar respecta Tora şi Evanghelia şi ceea ce li s-a coborât (revelat)[545] din partea Domnului lor, atunci, negreşit, ei ar mânca din cele ce se află deasupra lor şi din cele ce se află sub picioarele lor. Printre ei există o comunitate mai cumpănită, dar cei mai mulţi dintre ei săvârşesc fapte atât de rele!

67. O, Tu, cel Trimis! Tu propovăduieşte ceea ce Ţi s-a coborât din partea Domnului Tău! Dacă nu procedezi astfel, înseamnă că nu aduci la îndeplinire mesajul Său! Allah Te ocroteşte pe Tine de oameni! Dar, Allah nu călăuzeşte poporul de necredincioşi!

68. Tu spune-le: „O, voi, oameni ai Scripturii! Voi nu veţi avea de ce să vă ţineţi, până ce nu veţi aduce la îndeplinire Tora şi Evanghelia, precum şi ceea ce vi sa coborât (Coranul) din partea Domnului vostru!” Ceea ce Ţi s-a coborât (revelat) din partea Domnului Tău va face să crească răzvrătirea şi necredinţa multora dintre ei. Dar, Tu (Muhammed) nu Te necăji pentru poporul de necredincioşi!

69. Cei care cred, precum şi acei dintre iudei şi sabeeni[546] şi creştini care cred în Allah şi în Ziua de-apoi şi săvârşesc fapte de caritate nu au de ce să se teamă şi ei nu vor fi necăjiţi.

70. Noi am luat jurământ de la Fiii lui Israel şi le-am trimis mesageri. Dar, ori de câte ori trimişii le aduceau ceea ce nu era pe placul lor, ei, pe unii i-au socotit mincinoşi, iar pe alţii i-au ucis.

71. Socotind că nu va veni nici o nenorocire asupra lor[547], ei au devenit ca şi orbi şi surzi[548]. Apoi, Allah a primit ruga lor de iertare. Apoi, mulţi dintre ei au devenit iarăşi orbi şi surzi. Dar Allah vede faptele lor!

72. Desigur, necredincioşi sunt şi cei care spun: „Dumnezeu (Allah) este Mesia, Fiul Mariei!” Dar, Mesia spusese: „O, Fiii lui Israel! Supuneţi-vă lui Allah, Stăpânul meu şi Stăpânul vostru!” Dar, cine asociază lui Allah altceva[549], să ştie că Allah îi interzice Raiul, iar locul său de refugiu este Focul. Căci, nelegiuiţii nu vor avea nici un ajutor!

73. Desigur, necredincioşi sunt şi cei care spun: „Dumnezeu (Allah) este al Treilea, din Trei!”[550] Dar nu există altceva de închinat, în afară de Allah cel Unic! Şi dacă ei nu vor înceta vorbele lor, atunci, pe acei dintre ei care nu cred îi va atinge o pedeapsă dureroasă.

74. Oare nu vor veni ei să ceară iertare de la Allah şi să se roage pentru milostivirea Lui? Şi Allah este Iertător şi Milostiv!

75. Mesia, Fiul Mariei, n-a fost decât un mesager, întocmai ca şi mesagerii de dinaintea lui! Şi mama lui era o femeie devotată. Amândoi se hrăneau cu mâncare[551]! Vezi cum dezvăluim Noi semnele (versetele) Noastre şi priveşte cum anume îşi întorc ei spatele lor![552]

76. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Vreţi voi ca, în locul lui Allah, să adoraţi ceva care nu vă aduce vouă nici pagubă şi nici folos? Or, Allah aude şi ştie!”

77. Tu spune-le: „O, voi, oameni ai Scripturii![553] Nu treceţi în credinţa voastră peste Adevăr! Nu vă supuneţi poftelor acelor oameni care s-au rătăcit, încă dinainte[554], şi care i-au dus în rătăcire şi pe mulţi alţii şi care s-au abătut din calea cea dreaptă!”

78. Blestemaţi au fost necredincioşii dintre Fiii lui Israel prin gura[555] lui David (Davud) şi Isus, Fiul Mariei! Aceasta, pentru că ei se răzvrăteau şi întreceau măsura.

79. Ei nu împiedicau unii pe alţii de la nelegiuirile pe care le săvârşeau, Într-adevăr, ce de răutăţi făceau ei!

80. Tu îi vezi pe mulţi dintre ei făcând alianţă cu cei care nu cred! Cât de rău este, într-adevăr, ceea ce le-au pregătit sufletele lor! Allah s-a mâniat pe ei şi ei vor rămâne pedepsiţi pe veci !

81. Dacă ei (evreii) credeau în Allah şi în profet, precum şi în ceea ce i s-a coborât lui [Moise], desigur, nu-i luau pe aceştia ca prieteni. Dar, mulţi dintre ei sunt făţarnici !

82. Dintre oameni, Tu îi vei găsi pe evrei şi pe idolatri ca cei mai înverşunaţi duşmani împotriva celor care cred[556]. Şi vei găsi ca cei mai prietenoşi faţă de credincioşi pe cei care spun: „Noi suntem creştini (Nasara)!” Aceasta, pentru că printre ei se află preoţi şi călugări şi că ei nu sunt trufaşi[557]!

83. Când vor afla ei ce I s-a coborât Mesagerului[558], Tu vei vedea cum anume curg lacrimile din ochii lor, pentru adevărul pe care l-au înţeles, zicând: „O, Doamne! Noi credem! Înscrie-ne, deci, pe noi laolaltă cu cei care mărturisesc!

84. De ce să nu credem în Allah, precum şi în Adevărul care ne-a venit şi de ce să nu sperăm ca Domnul nostru să ne facă să ne numărăm printre popoarele cele bune[559]? ”

85. Deci, Allah îi răsplăteşte, pentru ceea ce spun ei, cu Raiuri, prin care curg râuri şi unde vor rămâne în veci. Iată, aceasta este răsplata pentru cei care fac bine!

86. Cât priveşte pe cei care nu cred şi care socot mincinoase versetele noastre, tocmai aceia vor fi demni de Infern!

87. O, voi, credincioşi! Nu socotiţi oprite cele curate, cu care Allah v-a hărăzit pe voi, dar nu depăşiţi măsura! Căci, Allah nu-i iubeşte pe cei care întrec măsura!

88. Şi mâncaţi din roadele pe care vi le-a dăruit Allah şi temeţi-vă de Allah, în care credeţi![560]

89. Allah nu vă trage la răspundere pentru jurămintele voastre fără voie, dar El vă face răspunzători pentru jurămintele făcute cu voia voastră. Răscumpărarea este: Hrănirea a zece săraci, cu ceea ce hrăniţi, de obicei, familia voastră sau îmbrăcarea lor sau eliberarea unui rob. Cei care nu sunt în stare, să postească trei zile. Iată, aceasta este calea de răscumpărare pentru jurămintele voastre[561]! Deci, respectaţi jurămintele voastre! Astfel vă dezvăluie Allah versetele Sale! Poate veţi fi recunoscători!

90. O, voi, credincioşi! Vinul şi jocul de noroc şi pietrele ridicate [pentru idoli] şi săgeţile [de ghicit] nu sunt decât urâţenii, dintre faptele Diavolului. Deci, feriţi-vă! Poate veţi fi salvaţi![562]

91. Căci, Diavolul vrea să bage, între voi, duşmănie şi ură, cu vinul şi cu jocul de noroc şi să vă împiedice de la pomenirea lui Allah şi de la rugăciuni. Oare nu veţi termina cu ele?

92. Şi supuneţi-vă lui Allah şi supuneţi-vă Profetului Său şi feriţi-vă! Iar dacă vă întoarceţi spatele, aflaţi că Trimisul Nostru doar vi le transmite cu claritate[563]!

93. Nu va fi păcat pentru cei care au crezut şi au săvârşit fapte bune, dacă au mâncat (au gustat[564]), iar apoi, au crezut şi au făcut fapte bune şi apoi au crezut şi au săvârşit fapte şi mai bune! Căci, Allah îi iubeşte pe cei făcători de bine!

94. O, voi, credincioşi! într-adevăr, Allah vă va ispiti cu cele de vânat[565], pe care să-l atingă mâinile voastre şi săgeţile voastre, pentru ca Allah să-i afle pe cei care se comportă cu pietate şi se tem de El, în taină[566]. Iar cine întrece măsura, după aceea[567], pentru acela există o pedeapsă dureroasă.

95. O, voi credincioşi! Nu ucideţi vânatul când vă aflaţi în Pelerinaj. Care anume dintre voi ucide cu ştiinţă, este pedepsit să dea atâtea dobitoace câte a ucis - ceea ce se va hotărî de către doi dintre voi, oameni integri -, drept ofrande care să ajungă la Ka’aba[568], sau să dea de mâncare săracilor, pe măsură, sau să postească, tot atâta, ca să guste din urmările faptei sale. Allah a iertat ceea ce a fost în trecut![569] Dar, cine face din nou, atunci, Allah se va răzbuna pe el[570]. Căci, Allah este Puternic şi se răzbună[571]!

96. Vi s-a îngăduit să vânaţi pe mare şi să le mâncaţi şi voi şi cei care călătoresc. Şi vă este oprit să vânaţi pe uscat, cât timp sunteţi în stare sacrală (Pelerinaj). Deci, temeţi-vă de Allah! Căci, la El vă veţi aduna!

97. Allah a făcut Ka’aba, Casa Sfântă, pentru a sta oamenii în picioare, precum şi Luna-Sfântă şi jertfa de animale şi podoabele animalelor de sacrificiu[572], pentru ca voi să aflaţi că Allah ştie tot ce există în ceruri şi pe pământ. Căci, Allah este Atotştiutor!

98. Aflaţi că Allah este puternic la pedeapsă şi că Allah este Iertător şi Milostiv!

99. Cel Trimis nu face decât să propovăduiască! Iar Allah ştie şi ceea ce dezvăluiţi voi şi ceea ce ascundeţi!

100. Tu spune: „Răul şi binele nu sunt la fel!”, chiar dacă multitudinea răutăţilor Te miră! Deci, temeţi-vă de Allah - o, voi, cei înţelepţi! -, ca să ajungeţi la salvare!

101. O, voi, credincioşi! Nu puneţi întrebări despre lucruri care, dacă vi s-ar dezvălui, nu v-ar face plăcere! Dar dacă întrebaţi despre ele în momentul coborârii (revelării) Coranului[573], atunci, ele vă vor fi dezvăluite. Allah vă iartă pentru aceasta[574]! Căci, Allah este Iertător şi Răbdător[575]!

102. Şi înaintea voastră, un popor întrebase despre ele, dar ulterior le-a tăgăduit[576].

103. Allah nu a stabilit nimic despre: Bahira şi nici despre Sa ‘iba şi nici despre Vasila şi nici despre Hami[577]. Dar, necredincioşii născocesc minciuni despre Allah! Şi mulţi dintre ei sunt fără de minte!

104. Iar când li se spune: „Veniţi la ceea ce Allah a făcut să coboare (Coranul), precum şi la Trimisul Său[578]!”, ei zic: „Nouă ne sunt de-ajuns cele ce am găsit de la strămoşii noştri!” Şi dacă strămoşii lor nu ştiau nimic şi nu mergeau pe calea cea dreaptă?!

105. O, voi, credincioşi! Îngrijiţi-vă de sufletele voastre! Nici un rău nu vă vor face cei rătăciţi, dacă veţi merge pe calea cea dreaptă! Căci, la Allah va fi întoarcerea voastră, a tuturor! Apoi, El vă va da de ştire faptele voastre!

106. O, voi, credincioşi! Când moartea se prezintă la vreunul dintre voi[579], atunci, pentru întocmirea testamentului, să fie de faţă doi martori, dintre voi, oameni corecţi, sau alţi doi, străini, dacă voi călătoriţi pe pământ şi dacă nenorocirea morţii se abate asupra voastră. Dacă vă îndoiţi de ei, atunci, după slujbă, să-i opriţi şi să-i puneţi să jure: „Noi nu vom vinde [mărturia] cu nici un preţ, chiar dacă este vorba de o rudă apropiată! Şi nu vom tăinui mărturia dată în faţa lui Allah! Căci, altminteri, ne vom număra printre păcătoşi!”

107. Dacă iese la iveală că ei au păcătuit, atunci, alţi doi, mai drepţi, dintre cei cărora li s-a făcut nedreptate[580], vor lua locul lor şi vor jura, amândoi, în numele lui Allah: „Mărturia noastră este mai dreaptă decât mărturia celor doi; şi noi nu vom fi nedrepţi, căci, altfel, ne vom număra dintre nelegiuiţi!”

108. Aceasta este calea cea mai potrivită pentru ca mărturia lor să fie îndeplinită aşa cum se cuvine, căci, ei se vor teme de respingerea mărturiilor lor, ulterior, prin alte mărturii. Deci, temeţi-vă de Allah şi luaţi seama! Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe cei nelegiuiţi!

109. În ziua în care Allah îi va aduna laolaltă pe profeţi şi le va spune: „Ce răspuns vi s-a dat vouă?”[581], atunci, ei vor spune: „Noi nu ştim nimic! Căci, numai Tu le ştii pe cele tainice!”

110. Şi când Allah va spune: „O, Tu, Isus, Fiul Mariei! Aminteşte-ţi de binefacerea mea pentru tine şi pentru mama ta, când te-am hărăzit cu Duhul Sfânt[582], ca să vorbeşti oamenilor în leagăn[583], iar apoi, ca bărbat, fiind matur! Şi te-am învăţat Cartea şi înţelepciunea şi Tora şi Evanghelia[584]! Iar cu voia Mea, ai plăsmuit, din lut, chip de pasăre şi apoi ai suflat asupra lui şi, cu voia Mea, a devenit pasăre! Şi cu voia Mea, ai tămăduit orbul din naştere şi pe lepros! Şi, cu voia Mea, tu ai adus la viaţă pe cei morţi! Şi Eu i-am împiedicat pe Fiii lui Israel de la tine[585], pe când tu le aduceai dovezi clare!” Apoi, acei dintre ei care nu credeau, au zis: „Aceasta nu este altceva decât o vrăjitorie clară!”

111. Iar când am revelat Apostolilor[586]: „Credeţi în Mine şi în Trimisul Meu!”, ei au zis: „Noi credem! Şi Tu fii martor că noi suntem dintre cei supuşi[587]!”

112. Iar când Apostolii au spus: „O, tu, Isuse, Fiul Mariei! Oare Domnul tău poate să ne coboare nouă, din cer, o masă servită[588]?”, atunci, el le-a zis: „Temeţi-vă de Allah, dacă sunteţi credincioşi!”

113. Ei ziseră: „Noi vrem să mâncăm de pe ea[589], pentru ca inimile noastre să fie satisfăcute şi că tu ne-ai spus adevărul şi să fim martori!”

114. Atunci, Isus, Fiul Mariei, zise: „O, Allah, Domnul nostru! Fă să coboare din cer un platou de ospăţ, ca să fie o sărbătoare, pentru noi – pentru primul dintre noi şi pentru ultimul dintre noi - şi ca să fie un semn de la Tine pentru noi! Şi dă-ne nouă agoniseala noastră, căci Tu eşti cel mai bun dătător de agoniseală!”

115. Atunci, Allah zise: „Eu îl voi face să coboare spre voi. Dar, care dintre voi nu va crede, după aceea, pe acela îl voi pedepsi cu o pedeapsă cu care nu voi pedepsi pe nimeni dintre cei din /urni[590]!”

116. Şi când va spune Allah[591]: „O, Isuse, Fiul Mariei! Tu le-ai spus oare oamenilor: [Luaţi-mă pe mine, precum şi pe mama mea, ca două divinităţi[592], în locul lui Allah!]?”, atunci, el (Isus) va spune: „Slavă Ţie! Cum aş fi putut spune eu ceva despre care nu am dreptul să spun?! Dacă aş fi spus, Tu ai fi ştiut aceasta! Căci, Tu ştii ce se află în sufletul meu, dar eu nu ştiu ce se află în sufletul Tău! Într-adevăr, Tu eşti cunoscătorul absolut al tainelor!

117. Eu nu le-am spus decât ceea ce Tu mi-ai poruncit: [Supuneţi-vă lui Allah, Domnul meu şi Domnul vostru!] Şi am fost martor direct, cât timp am stat printre ei. Iar când m-ai luat[593], Tu ai rămas să-i supraveghezi pe ei! Căci, Tu eşti martor peste toate!

118. Dacă Tu îi pedepseşti, fără îndoială, ei sunt robii Tăi! Iar dacă-i mântuieşti, fără îndoială, Tu eşti cel mai puternic şi mai înţelept!”

119. Iar Allah va spune: „Iată ziua care va fi de folos celor iubitori de dreptate! Ale lor vor fi Raiurile prin care curg râuri şi unde ei vor locui în veci!” Căci, Allah este mulţumit de ei şi ei, la rândul lor, vor fi mulţumiţi de El. Iată izbânda cea mare!

120. Lui Allah îi aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului! Căci, El este cel Atotputernic!

[480] Sau „Masa pusă”; „Masa servită”.

[481] Vezi mai departe, versetul: 3.

[482] Regulile de urmat în timpul Pelerinajului.

[483] Luna Ramazan sau lunile: Zilka’de, Zilhidjdje, Muharrem şi Redjeb.

[484] Beyt-ul-Haram; Ka’aba (de la Mekka). Nu se îngăduie să se lupte împotriva pelerinilor, oricine ar fi ei.

[485] În momentul sacrificării animalelor se rosteşte formula obişnuită Bismillahirrahmanirrahim („În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!”). Dacă jertfa este pentru un idol oarecare, se interzice consumul cărnii acelui animal.

[486] Pentru idoli.

[487] Un obicei păgân; joc de hazard, interzis prin Coran.

[488] Adică, au ajuns la concluzia că nu mai pot nimici Islamul.

[489] După unii comentatori acest verset reprezintă ultima revelaţie inspirată Profetului Mahomed.

[490] Şi mănâncă din cele interzise, în caz de nevoie.

[491] Formula consacrată: Bismillah...

[492] Grabnic în a cere socoteală fiecăruia pentru faptele sale.

[493] Dacă există convingerea că ele corespund principiilor Islamului.

[494] Prin acest verset, musulmanilor li se permite căsătoria cu femeile creştine sau de altă religie, cu Scriptură, chiar dacă ele îşi păstrează credinţele lor, dar, în caz de deces al soţilor, ele nu beneficiază de moştenire, fapt pentru care, bărbaţii lor le pot lăsa ceva din avuţia lor, înainte de moarte, prin testament. Dar nu se permite căsătoria unei femei musulmane cu un creştin sau evreu, pentru faptul că, în felul acesta ea s-ar îndepărta de credinţa musulmană. Astfel de căsătorie este permisă numai dacă bărbatul devine musulman.

[495] Djunub: starea de după o relaţie sexuală sau o altă formă de poluţiune, care necesită o spălare pe tot corpul, prin îmbăiere generală, acest ritual fiind obligatoriu pentru orice musulman.

[496] Acest ritual se numeşte Teyemmum şi are mai mult un caracter simbolic.

[497] Acceptarea Islamului, cu toate obligaţiile care decurg din aceasta.

[498] Este vorba de o încercare de atentat asupra Profetului Mahomed.

[499] Este vorba de cei 12 fii ai profetului Iacob (Yakub) sau de cei 12 misionari trimişi de Moise după exodul din Egipt pentru cercetarea situaţiei din Ierusalim.

[500] În sensul de împrumut fără dobândă, celor nevoiaşi.

[501] Au răstălmăcit sensurile cuvintelor din Tora după voia lor.

[502] Pe evreii necredincioşi.

[503] Nasara: Nazareeni, Nazariteni, creştini.

[504] În Evanghelie.

[505] Adică Profetul Mahomed.

[506] Ca să ierte multe din faptele voastre rele.

[507] Islamul {Mahomed) şi Coranul.

[508] În sensul de Dumnezeu.

[509] Muhammed! După 570 de ani de la naşterea lui Isus.

[510] Nici unui alt popor din lumea aceasta şi de dincolo.

[511] Este vorba de porunca dată de Moise poporului evreu pentru intrarea în Ierusalim, după întoarcerea din Egipt.

[512] La Ierusalim (Kuds).

[513] Harun (Aaron): fratele lui Moise (Musa).

[514] Habil şi Kabil (Abel şi Cain).

[515] Ofranda lui Abel a fost primită, iar cea adusă de Cain a fost respinsă, pentru că nu era din muncă cinstită.

[516] Cain pe Abel.

[517] Ucigaşul se încarcă şi cu păcatele celui ucis, pe lângă păcatele sale proprii.

[518] După ce şi-a ucis fratele, Cain nu a ştiut cum să scape de cadavru şi, văzând ce anume făcea corbul cu o mortăciune, l-a îngropat.

[519] La iudei.

[520] Mâna dreaptă şi piciorul stâng sau invers.

[521] După unii exegeţi ar fi vorba de întemniţare, iar după alţii de izgonire din ţinut, dar tot în cadrul lumii islamice.

[522] Nu este vorba de orice fel de hoţie, iar astăzi, o astfel de pedeapsă se aplică doar în câteva ţări islamice.

[523] Adică, dacă restituie obiectele furate etc.

[524] Ei sunt făţarnicii, ipocriţii.

[525] Este vorba de unii evrei din Medina.

[526] Schimbă sensul şi locul cuvintelor, pentru a le interpreta în avantajul lor.

[527] Se spune că, în urma unui adulter petrecut în sânul comunităţii evreieşti din Medina, unii dintre evrei ar fi spus: „Duceţi-vă la Mahomed! Dacă El vă recomandă o altă pedeapsă, o acceptăm şi o folosim împotriva lui Allah!” Dar Profetul nu le-a dat un răspuns imediat, pentru a-i constrânge pe evrei să recunoască prescripţia din Tora (Tevrat).

[528] Pentru aplicarea corectă a Torei.

[529] Moarte pentru moarte.

[530] Plata unei despăgubiri pentru infracţiunea săvârşită.

[531] După profeţii de mai înainte.

[532] Isa ibn-I Meryem.

[533] Profetului Mahomed.

[534] În măsura în care prescripţiile sunt în concordanţă între ele; altminteri, Coranul este calea supremă de urmat pentru musulmani.

[535] El-Djahiliyya: perioada de dinaintea Islamului; păgânism.

[536] Este vorba de evreii din Medina.

[537] Adică cei făţarnici, ipocriţi (vezi versetul: 52).

[538] Coranul, revelat Profetului Mahomed.

[539] Este vorba de cărţile sfinte anterioare Coranului (Biblia, Evanghelia etc).

[540] După tradiţie, cei tineri au devenit maimuţe, iar cei bătrâni au fost prefăcuţi în porci.

[541] În Allah, în profeţi etc.

[542] Este vorba de însuşirea bunurilor altora, pe nedrept, de către cei nelegiuiţi.

[543] În sensul de zgârcenie.

[544] Timpul folosit în verset arată că de la asemenea necredincioşi nu se mai putea aştepta adoptarea Islamului.

[545] Tevrat ve Indjil.

[546] Sabiun: adoratori de stele şi alte credinţe străvechi din Saba.

[547] Pentru faptele lor rele.

[548] Adică, nu mai ascultau de nimeni.

[549] Idoli, figuri cioplite etc.

[550] Trinitatea: „Tatăl, Fiul şi Sf. Duh!”

[551] Adică, aveau nevoi omeneşti.

[552] Prin acest verset se răspunde acuzaţiilor evreilor că Isus s-ar fi născut în urma unui adulter al Mariei, iar în legătură cu atribuirea de calităţi divine lui Isus şi Fecioarei Maria se arată că nu putea fi vorba de aşa ceva, întrucât amândoi aveau nevoi specific omeneşti.

[553] Se cere Profetului Mahomed să se adreseze iudeilor şi creştinilor.

[554] De venirea Profetului Mahomed. Rătăcirea se referă la învăţaţii evreilor şi creştinilor.

[555] Lisan: limba, vorbirea.

[556] Adică, împotriva musulmanilor.

[557] Unii comentatori apreciază că în acest verset ar fi vorba de creştinii care i-au primit cu îngăduinţă pe musulmanii emigraţi în Abisinia sau de creştinii cu care Profetul Mahomed încheiase o înţelegere sau chiar de călugării creştini care aşteptau venirea unui nou profet (Muhammed).

[558] Este vorba de Coranul revelat Profetului Mahomed.

[559] În sensul de credincioşi (musulmani).

[560] Acest verset a fost revelat ca urmare a comportamentului unor musulmani de a trăi în austeritate excesivă şi în sărăcie totală, iar Profetul le declara că El n-a fost trimis pentru aşa ceva, care degradează fiinţa umană, fizic şi spiritual.

[561] În caz de încălcare a principiilor prevăzute pentru jurăminte.

[562] Cu acest verset se interzic băuturile care ameţesc, precum şi jocurile de noroc, de orice fel.

[563] Adică, Profetul nu este răspunzător de faptele oamenilor.

[564] Înainte de interzicerea celor oprite.

[565] Vânatul fiind oprit în Pelerinaj.

[566] Chiar dacă nu-l vede nimeni pe omul care face o faptă oarecare.

[567] După revelarea acestui verset (vezi şi versetul 95).

[568] În folosul sărmanilor.

[569] Înainte de Islam.

[570] Adică, îl va pedepsi pentru fapta rea, săvârşită cu ştiinţă.

[571] Pe cei care nu ascultă de poruncile Sale, răzbunarea în sine nefăcând parte din însuşirile lui Allah.

[572] Pentru a le deosebi de animalele obişnuite, animalele de sacrificiu erau împodobite, ceea ce se practică şi astăzi, în luna Sfântă a Pelerinajului. Interzicerea vărsării de sânge în jurul Ka’abei asigura o viaţă liniştită, chiar şi pentru neprieteni, prezenţi acolo.

[573] Adică, pe măsură ce verstele Coranului erau revelate.

[574] Pentru întrebările puse până atunci.

[575] Musulmanii puneau tot felul de întrebări Profetului în legătură cu obligativitatea Pelerinajului, să fie sau să nu fie repetat în fiecare an, indiferent de avuţia posedată. Obligativitatea era stabilită o singură dată în viaţă şi numai pentru cei avuţi, peste o anumită limită.

[576] Posibil să fie vorba de întrebările puse lui Moise de evrei, în legătură cu însuşirile unei vaci de sacrificat.

[577] Versetul se referă la unele practici păgâne ale arabilor, înainte de Islam, legate de animalele de sacrificiu în diverse ocazii: Bahira se numea cămila care făta de cinci ori, iar al cincilea făt era femelă. Astfel de cămilă se cresta la urechi şi era lăsată slobodă; Sa’iba era cămila lăsată slobodă, după un anumit eveniment de seamă (întoarcerea dintr-o călătorie etc); Vasila era oaia sau capra care năştea gemeni; Hami era cămila mascul care fecunda cămile de zece ori. Astfel de animale erau dedicate unor idoli.

[578] Profetul Mahomed.

[579] Dacă cineva simte că va muri.

[580] Este vorba de moştenitorii celui decedat.

[581] Faţă de propovăduirile lor.

[582] Ruh-il-Kudüs: este vorba de îngerul Gabriel (Gavril).

[583] Fiind copil mic, Isus a vorbit ca un profet.

[584] Tevrat ve Indjil.

[585] Pentru ca să nu-l ucidă pe Isus.

[586] Havariyyun: Adepţii lui Isus.

[587] Muslimin: musulmani.

[588] De aici provine denumirea acestei Sura: Masă sau Platou cu alimente.

[589] Din mâncarea servită pe masa respectivă.

[590] Lumea de-aici şi Lumea de-dincolo.

[591] În Ziua de-apoi; la Judecata de-apoi.

[592] Ilaheyn: două divinităţi, doi idoli, fără a recunoaşte trăsăturile lor umane.

[593] În tradiţia islamică, Isus a fost înălţat în cer, fiind răstignit tocmai cel care îl trădase (Iuda).

6. EL-EN’AM

(ANIMALELE) Sûra – 6, Revelată la Mekka: 165 versete (cu excepţia versetelor: 20, 23, 91, 93, 114, 141, 151, 152, 153)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Slavă lui Allah care a creat cerurile şi pământul şi a orânduit întunericul şi lumina! Totuşi, cei care cred, născocesc egali[594] Domnului lor!

2. El este cel care v-a zămislit din ţărână! Apoi, El v-a sortit un soroc şi un termen hotărât, [de întoarcere] la El[595]. Dar voi încă vă îndoiţi!

3. El, Allah este în ceruri şi pe pământ! El ştie ce tăinuiţi voi şi ce daţi pe faţă tot El ştie ceea ce agonisiţi[596].

4. Şi nu există un semn, dintre semnele Domnului lor, de la care ei să nu-şi întoarcă spatele lor[597].

5. Ei socot minciună Adevărul care le vine! Dar ei vor afla veşti despre cele ce luau în derâdere.

6. Oare n-au văzut ei câte generaţii am facut Noi să piară înaintea lor? Noi le-am întărit pe pământ mai bine decât cele ce v-am dat vouă şi am trimis torente de ploi, din cer, şi am făcut să curgă râuri pe sub picioarele lor. Apoi, le-am dus în pierzanie pentru păcatele lor. Iar după fiecare, Noi am creat altele.

7. Chiar dacă Noi Ţi-am fi coborât (revelat)[598] o Carte scrisă pe hârtie, pe care s-o pipăie ei cu mâinile lor, cei care nu cred, tot ar fi spus: “Aceasta nu este altceva decât o vrăjitorie clară!”

8. Şi ei zic: „De ce oare n-a făcut să i se coboare un înger[599]?” Dacă Noi am fi coborât un înger, desigur, treaba ar fi fost hotărâtă, deoarece, nu li se mai dădea nici un fel de răgaz, de aşteptare[600].

9. Şi dacă Noi îl trimiteam ca înger[601], în orice caz, îl trimiteam în chip de om şi deghizat, pentru ei, aşa cum ei înşişi se deghizează[602].

10. Şi mesagerii de dinaintea Ta au fost luaţi în derâdere; dar, cei care îşi băteau joc, au fost învăluiţi tocmai de ceea ce luau în derâdere.

11. Tu spune-le: „Călătoriţi pe pământ şi priviţi care anume a fost sfârşitul celor care strigau: [[Minciuni!]]”

12. Spune-le: „Cui aparţin cele din ceruri şi de pe pământ? Tu spune-le: „Lui Allah!” Căci, El şi-a orânduit propria Sa milostivire! El vă va aduna, negreşit, în Ziua de-apoi! Nu cred decât cei care se duc pe ei înşişi la propria lor pierzanie!

13. Lui îi aparţine tot ce există noaptea şi ziua! Căci, El aude şi este cunoscător!

14. Tu spune[603]: „Oare să-Mi iau ca sprijinitor pe altcineva decât Allah, Creatorul cerurilor şi al pământului, cel care hrăneşte [pe alţii], fără să se hrănească pe sine?” Tu spune-le: „Mie Mi s-a poruncit să fiu cel dintâi dintre cei care se supun[604] şi să nu Mă număr deloc printre cei care îi alătură asociaţi[605]!”

15. Tu spune-le: „Dacă Mă împotrivesc Domnului Meu, Mă tem de pedeapsa din ziua cea mare!”

16. In ziua aceea, cel care este îndepărtat [de pedeapsă], înseamnă că Allah s-a milostivit de el. Iată salvarea evidentă!

17. Şi dacă Allah face să Te atingă vreun rău, atunci nimeni nu-l poate îndepărta, în afară de El. Iar dacă îţi aduce vreun bine, [află că] El este Atotputernic!

18. Şi El este Stăpân absolut peste robii Săi. Căci, El este înţelept şi Ştiutor!

19. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Cine este martorul cel mai mare?” Zi: „Allah este martor între Mine şi voi! Şi Mi-a fost revelat acest Coran pentru ca, prin El, să vă avertizez pe voi şi pe ceilalţi, la care va ajunge El. Oare voi atestaţi că mai sunt şi alte divinităţi de închinat, în afară de Allah?’ Tu spune-le: „Eu nu mărturisesc aceasta!” Tu spune-le: „într-adevăr, El este Allah cel Unic! Eu stau departe de cele ce voi îi asociaţi Lui[606]!”

20. Cei cărora li s-a dat Scriptura îl cunosc [pe Mahomed], aşa cum îşi cunosc proprii lor copii. Dar, cei care îşi au sufletul rătăcit nu vor să creadă!

21. Oare cine este mai nelegiuit decât cel care calomniază, născocind minciuni pe seama lui Allah şi care socoate minciuni versetele Sale? Dar nelegiuiţii nu vor avea scăpare!

22. Şi în ziua în care îi vom aduna pe toţi laolaltă! Atunci le vom spune celor care Ne alăturau asociaţi[607]: „Unde sunt ei, asociaţii pe care voi îi pretindeaţi?”

23. Apoi, ei nu vor avea altceva de spus decât: „Pe numele lui Allah, Stăpânul nostru! Noi nu am născocit asociaţi!”

24. Priveşte cum se mint ei pe ei înşişi! Şi iată cum se depărtează de ei cele ce născoceau!

25. Unii dintre ei vin la Tine ca să Te asculte[608], dar Noi am tras văl peste inimile lor, ca să nu-L priceapă şi am îngreuiat auzul lor. Căci, chiar de-ar vedea toate versetele (semnele), ei tot nu vor crede în ele! Mai mult, când ei vin la Tine, se ceartă cu Tine, iar cei care nu cred zic: „Acestea nu sunt decât poveştile celor de dinainte!”

26. Ei împiedică de la aceasta[609] şi îndepărtează şi pe ei înşişi de la aceasta. Ei nu fac să piară decât propriile lor suflete, dar nu-şi dau seama de aceasta!

27. Şi dacă i-ai vedea pe ei opriţi în faţa Focului, zicând: „Vai! De-am fi întorşi [pe pământ], noi nu am mai născoci minciuni despre versetele Domnului nostru şi ne-am număra printre credincioşi!”

28. Dimpotrivă! Lor li se vor prezenta cele ce ascundeau ei mai înainte[610]. Dacă ei ar reveni [pe pământ], s-ar întoarce iarăşi la cele oprite. Căci, ei sunt mincinoşi!

29. Şi vor spune: „Pentru noi nu există decât viata lumească şi noi nu vom fi înviaţi!”

30. Şi dacă Tu i-ai vedea pe ei opriţi în faţa Domnului lor, care le spune: „Iată, acesta nu-i adevărul?” Iar ei vor spune: „Da! Pe Domnul nostru!” El, (Allah) le va spune: „Gustaţi, deci, din pedeapsă, pentru că nu credeaţi!”

31. Vor avea de pierdut cei care socot minciună întâlnirea cu Allah! Iar când va veni pentru ei Ceasul, pe neaşteptate, ei vor spune: „Ah! Ne pare rău de nepăsarea noastră!” Şi vor purta în spinări poverile lor. Şi ce poveri grele vor avea ei de purtat!

32. Viaţa lumească nu este decât un joc şi plăcere! Pentru cei cucernici, Casa de-apoi este mai bună. Oare voi nu pricepeţi aceasta!

33. Noi ştim că cele ce spun ei Te necăjesc pe Tine[611]! Fapt este că ei nu Te socot pe Tine mincinos, ci, ceea ce neagă nelegiuiţii sunt versetele lui Allah!

34. Este adevărat că ei i-au socotit mincinoşi şi pe mesagerii de dinaintea Ta. Ei au îndurat cu răbdare să fie trataţi ca mincinoşi şi să fie persecutaţi până la venirea ajutorului Nostru. Căci nimeni nu poate schimba vorbele[612] lui Allah! Unele povestiri despre profeţi au ajuns şi la Tine!

35. Şi când trufia lor Te apasă prea mult, atunci, dacă poţi, Tu cauţi o peşteră (un tunel) pentru a coborî în pământ sau o scară de urcat în cer, ca să le prezinţi un semn[613]. Dacă ar fi voit Allah, El i-ar fi adunat pe drumul cel bun. Deci, nu Te număra printre neştiutori.

36. El (Allah) răspunde celor care ascultă! Iar cât priveşte pe morţi, Allah îi va învia; apoi, ei se vor întoarce la El.

37. Ei (necredincioşii) spun: „De ce oare nu i se coboară[614] o minune de la Stăpânul Său?” Tu spune-le: „Allah este în stare să coboare un semn (o minune)!” Dar mulţi dintre ei nu pricep!

38. Nu există vietăţi mergătoare pe pământ şi păsări zburătoare, cu două aripi, care să nu fie în comunităţi, asemenea vouă. Noi nu am lăsat nimic în afara Cărţii[615]! Apoi, toţi vor fi adunaţi în faţa Domnului lor!

39. Cei care contestă semnele Noastre sunt surzi şi muţi, aflaţi în întuneric. Căci, Allah rătăceşte pe cine voieşte şi conduce pe calea cea dreaptă pe cine voieşte El!

40. Tu spune-le: „Ziceţi-Mi, dacă sunteţi iubitori de adevăr: Dacă vine peste voi pedeapsa lui Allah sau dacă vă vine Ceasul [cel din urmă], oare veţi chema pe altcineva[616], în afară de Allah?”

41. Dimpotrivă! Numai pe El îl veţi invoca! Apoi, dacă va voi, El va îndepărta cauza pentru care v-aţi rugat, iar voi îi veţi uita pe cei asociaţi.

42. Noi am trimis [mesageri] şi popoarelor de dinaintea Ta şi le-am pedep sit cu tot felul de nevoi şi suferinţe, sperând că îşi vor arăta umilinţele lor.

43. Măcar de şi-ar fi arătat smerenia lor atunci când le venea pedeapsa Noastră! Dar inimile lor erau împietrite, iar Diavolul împodobea faptele lor.

44. Tocmai când uitaseră de cele amintite[617], Noi le-am deschis porţile tuturor lucrurilor[618], iar când se bucurau de cele date, Noi i-am apucat[619], pe neaşteptate, şi iată-i rămaşi în disperare!

45. În felul acesta a fost nimicit poporul de nelegiuiţi, până la ultimul. Slavă lui Allah, Stăpânul lumilor!

46. Tu spune-le: „Vedeţi? Dacă Allah vă asurzeşte şi vă orbeşte şi vă pecetluieşte inimile voastre, ce altceva (ilah), în afară de Allah, vi le mai poate da înapoi?” Iată cum dezvăluim Noi semnele Noastre! Cu toate acestea, ei îşi întorc spatele lor!

47. Tu spune-le: „Ziceţi-Mi! Dacă pedeapsa lui Allah ar veni peste voi pe neaşteptate sau pe faţă, cine vor fi cei nimiciţi, dacă nu cei nelegiuiţi?”

48. Noi nu trimitem mesageri decât ca vestitori şi pentru avertizare. Deci, cei care cred şi se îndreaptă, pentru ei nu există motive de teamă şi nici nu vor fi necăjiţi!

49. Cât priveşte pe cei care socot mincinoase versetele Noastre, pedeapsa îi va atinge pentru nelegiuirile lor.

50. Tu spune-le: „Eu nu vă spun că posed la Mine comorile lui Allah! Nici că Eu cunosc tainele! Nici nu vă spun că sunt înger! Eu nu fac decât să urmez cele ce Mi se revelează!” Tu spune: „Oare orbul şi văzătorul sunt egali? Voi nu judecaţi?”

51. Şi Tu previne cu Acesta[620] pe cei care, neavând alt protector şi nici mijlocitor, în afară de Allah, se tem de adunarea în faţa Domnului lor! Poate că vor avea frică!

52. Şi nu-i alunga pe cei care pomenesc de Domnul lor dimineaţa şi seara şi vor să vadă faţa Sa! Nu cade asupra Ta socoteala lor[621], cu nimic, iar socoteala Ta nu cade pe seama lor, cu nimic! Îndepărtându-i de la Tine, Te vei număra dintre nelegiuiţi!

53. Aşa încercăm Noi pe unii prin alţii, pentru ca ei să spună: „Oare aceştia sunt cei pe care Allah i-a hărăzit, dintre noi?” Oare nu este Allah cel care îi ştie cel mai bine pe cei recunoscători?

54. Iar când vin la Tine cei care cred în versetele Noastre, Tu spune-le: „Pace asupra voastră! Domnul vostru şi-a prescris propria Sa milostivire! Cel care, dintre voi, săvâr-şeşte o faptă rea, fără ştiinţă, iar apoi cere iertare şi se îndreaptă, acela să ştie că El (Allah) este Iertător şi Milostiv”.

55. Astfel dezvăluim Noi semnele Noastre ca să apară mai clar drumul celor vinovaţi!

56. Tu spune-le: „Mie îmi este oprit să ador ceea ce invocaţi voi, în afară de Allah!” Tu spune-le: „Eu nu voi urma dorinţele voastre! Deoarece, aceasta va însemna rătăcirea Mea şi să nu mai fac parte dintre cei bine călăuziţi!”

57. Tu spune-le: „Eu mă bizui doar pe dovada clară[622] venită de la Domnul Meu, iar voi socotiţi aceasta drept minciună. Eu nu am la Mine ceea ce voi doriţi în grabă[623]. Căci, porunca aparţine numai lui Allah! El este cel care vesteşte Adevărul şi El este cel mai bun arbitru!”

58. Tu spune-le: „Dacă atârna de Mine ceea ce vroiţi să vină în grabă, treaba se hotăra între Mine şi voi!” Allah îi cunoaşte mai bine pe nelegiuiţi!

59. La El (Allah) se află cheile tainelor! Nu le cunoaşte nimeni, în afara Lui! El ştie tot ce există pe uscat şi în mare. Nu cade nici măcar o frunză fără ştirea Lui! Nu există nici măcar un bob, din întunecimile pământului şi nimic altceva, verde sau uscat[624], care să nu fie în Cartea cea Clară[625].

60. El este cel care vă face pe voi noaptea ca şi morţi[626] şi ştie ce anume faceţi ziua. Apoi, vă reînvie, ca să se împlinească termenul hotărât. Apoi, la El vă veţi întoarce! El vă va da de ştire faptele voastre!

61. El domină peste robii Săi şi trimite peste voi paznici[627]. Iar când moartea vine la vreunul dintre voi, trimişii (îngerii) Noştri iau sufletul lui, fără ca ei să ezite deloc.

62. Apoi, va fi dus înapoi, la Allah, Stăpânul său adevărat. Oare nu este El cel care judecă? Şi este cel mai grabnic la socoteală!

63. Tu spune-le: „Oare cine vă salvează de întunecimile pământului şi ale mării, devreme ce voi vă rugaţi, pe faţă sau în taină, zicând: [[Dacă ne mântuieşte de această [nenorocire], noi ne vom număra printre cei recunoscători!]]?”

64. Tu spune-le : „Allah vă salvează de acestea şi de toate necazurile voastre! Cu toate acestea, voi îi alăturaţi asociaţi[628]!”

65. Tu spune-le: „El este în stare să vă trimită o pedeapsă, împotriva voastră, pe deasupra voastră sau pe sub picioarele voastre[629], sau să vă facă să vă divizaţi în secte şi să gustaţi din vătămarea unora dintre voi împotriva altora[630]”. Iată cum dezvăluim Noi semnele Noastre! Poate vor pricepe!

66. Şi cei din poporul Tău socot pe Acesta[631] minciună, deşi El cuprinde Adevărul. Tu spune-le: „Eu nu sunt chezaş pentru voi!”

67. Pentru fiecare veste există un moment hotărât! Şi voi le veţi afla în curând.

68. Când Tu îi vezi că iau în batjocură versetele Noastre, stai deoparte, până ce ei trec la alte discuţii. Dacă Satana Te face să uiţi aceasta, atunci, îndată ce îţi vei aduce aminte, nu mai sta împreună cu cei din poporul de nelegiuiţi!

69. Cei cu smerenie nu au de dat socoteală pentru faptele lor[632]. Dar să li se aducă aminte! Poate se vor comporta cu pioşenie!

70. Lasă-i pe cei care socot credinţa lor o joacă şi o petrecere şi care au fost ispitiţi de viaţa lumească! Tu aminteşte-le doar de faptul că un suflet pornit la pierzanie pentru cele agonisite (păcate) nu va avea vreun ocrotitor şi nici vreun mijlocitor, în afară de Allah. Chiar dacă va da tot ce are, pentru răscumpărare, tot nu va fi primit. Cei de acest fel vor fi condamnaţi pentru faptele agonisite de ei. Pentru ei există doar apa clocotită şi o pedeapsă dureroasă, deoarece n-au crezut!

71. Tu spune-le: „Oare, lăsându-L pe Allah, să invocăm noi ceva, de la care n-avem nici folos şi nici pagubă? Oare, după ce Allah ne-a călăuzit pe calea cea dreaptă, să ne întoarcem înapoi, pe călcâiele noastre, precum acela pe care Satana, rătăcindu-l, a vrut să-l ducă în deşert şi care rămâne dezorientat[633], deşi prietenii (credincioşii) îl cheamă pe drumul cel drept: [[Vino la noi!]]?” Tu spune-le: „Numai călăuzirea lui Allah este drumul cel drept! Iar nouă ni s-a poruncit să ne supunem Stăpânului lumilor!”

72. Şi încă: „îndepliniţi rugăciunea şi temeţi-vă de El! Căci, la El vă veţi aduna!”

73. El este cel care a creat cerurile şi pământul, cu adevărat! În ziua în care El spune: „Fii!”, se face numaidecât! Cuvântul Său este Adevăr! Lui aparţine ziua în care se va sufla din surlă[634]. El este cunoscătorul celor văzute şi nevăzute! Căci, El este înţelept şi Ştiutor!

74. Şi Abraham (Ibrahim) zise tatălui său, Azer[635]: „Tu consideri idolii ca divinităţi[636]? Eu te văd pe tine şi poporul tău într-o rătăcire făţişă!”

75. În felul acesta i-am arătat Noi lui Abraham împărăţia cerurilor şi a pământului pentru ca el să se numere printre cei ce cred cu adevărat.

76. Când a fost învăluit de întunericul nopţii, el a zărit o stea[637] şi zise: „Acesta este Domnul meu!” Iar când a apus, el a zis: „Eu nu iubesc pe cei care apun!”

77. Şi când a văzut Luna răsărind, el a zis: „Iată pe Domnul meu!”, iar apoi, când aceasta a apus, el a zis: „Dacă nu mă călăuzeşte Domnul meu, eu mă voi număra dintre oamenii rătăciţi!”

78. Apoi, când a văzut Soarele răsărind, el a zis: „Iată, acesta este Domnul meu, deoarece este mai mare!” Dar, când a apus, el a zis: „O, poporul meu! Eu rămân departe de tot ceea ce îi asociaţi voi [lui Allah]!

79. Pentru că eu îmi întorc faţa spre cel care a creat cerurile şi pământul şi nu fac parte dintre cei care îi alătură asociaţi[638]!”

80. Iar poporul său s-a certat cu el, dar el a zis: „Vă certaţi cu mine despre Allah, devreme ce El m-a călăuzit pe mine? Eu nu mă tem de cele ce voi îi asociaţi Lui! Se face numai ceea ce vrea Domnul meu! Căci, Domnul meu cuprinde totul cu ştiinţa Sa! Oare voi nu veţi pricepe aceasta?

81. De ce să mă tem eu de ceea ce îi asociaţi voi, devreme ce voi nu vă temeţi să-i alăturaţi asociaţi lui Allah, pentru care El nu v-a coborât vouă nici o poruncă? Deci, care dintre cele două grupuri este mai demn de crezare[639]? Dacă aţi şti voi[640]!”

82. Demni de crezare sunt tocmai cei care cred şi nu acoperă credinţa lor cu păcat. Aceştia sunt cei călăuziţi!

83. Aceasta este dovada Noastră, pe care i-am dat-o lui Abraham (Ibrahim) împotriva poporului său! Noi înălţăm în rang pe cine voim! Căci, Domnul Tău[641] este înţelept şi Atotştiutor!

84. Şi i-am dăruit lui [Abraham] pe Isaac (Ishak) şi pe Iacob (Yakub)[642]; pe toţi i-am călăuzit. Aşa cum i-am călăuzit, mai înainte, pe Noe (Nuh) şi pe cei din seminţia sa: David (Davud) şi Solomon (Süleyman) şi lob (Eyyub) şi Iosif (Yusuf) şi Moise (Musa) şi Aaron (Harun), pe care i-am călăuzit pe calea cea dreaptă. Căci, aşa răsplătim Noi pe cei care săvârşesc fapte bune!

85. Şi pe Zaharia (Zekeriyya) şi pe Ioan (Yahya) şi pe Isus (Isa) şi pe Elia (Ilyas), deoarece toţi erau cu smerenie.

86. Şi pe Ismael (Ismail) şi Eliseu (Elyese) şi pe Iona (Yunus) şi pe Lot (Lüt), căci pe toţi i-am ales deasupra lumilor[643].

87. De asemenea, pe unii dintre strămoşii lor şi urmaşii lor şi fraţii lor, Noi i-am ales şi i-am călăuzit pe drumul cel drept.

88. Iată, aceasta este călăuzirea lui Allah, care călăuzeşte pe cine voieşte El, dintre robii Săi. Dacă ei ar fi adus asociaţi, lângă El[644], atunci, toate faptele lor ar fi fost în zadar.

89. Iată, aceştia sunt cei cărora le-am dat Noi Scriptură (Kitab) şi înţelepciune şi profeţie! Iar dacă aceştia[645] nu cred în ele, atunci, Noi încredinţăm aceste lucruri unui popor care nu le tăgăduieşte[646].

90. Iată-i pe cei călăuziţi de Allah! De aceea, Tu (O, Muhammed!), la rândul Tău, mergi pe drumul lor! Tu spune-le[647]: Eu nu cer de la voi vreo răsplată pentru aceasta[648]. Aceasta[649] nu este altceva decât un îndemn pentru toţi[650].

91. Ei (evreii) nu-L preţuiesc pe Allah cu preţuirea ce i se cuvine cu adevărat, atunci când zic „Allah n-a coborât nimic pentru oameni!” Tu spune-le: „Oare cine a coborât Cartea pe care Moise (Musa) a adus-o drept lumină şi călăuză pentru oameni şi pe care voi o aşezaţi în foi, spre a le arăta, dar ascundeţi multe din ele şi prin care voi aţi învăţat cele ce nu ştiaţi, nici voi şi nici strămoşii voştri?” [651] Tu spune-le: „Allah!” apoi, lasă-i să se distreze în bălăceala lor!

92. Această Carte (Coranul), coborâtă de Noi cu binecuvântare, pentru întărirea celor de mai înainte, serveşte ca Tu să-i avertizezi pe cei din Cetatea-Mamă[652], precum şi pe cei din împrejurimile sale. Iar cei care cred în Lumea de-apoi, cred şi în Ea[653] şi îndeplinesc slujbele lor cu stăruinţă.

93. Şi cine este oare mai nelegiuit decât cel care născoceşte minciună pe seama lui Allah sau decât cel care spune: „Mi s-a revelat mie!”, când lui nu i s-a revelat nimic, sau decât cel care spune: „Şi eu voi face să coboare ceva[654] asemănător cu ceea ce a coborât Allah!”? De-ai vedea starea acestor nelegiuiţi când ei vor fi în zvârcolirile morţii, în timp ce îngerii vor întinde mâinile lor, zicând: „Afară cu sufletele voastre! Astăzi veţi fi răsplătiţi cu pedeapsa umilirii pentru că aţi vorbit neadevăruri despre Allah şi că v-aţi îndepărtat de versetele Sale prin trufia voastră!”[655]

94. Şi, într-adevăr, voi veţi veni[656] la Noi, singuri, aşa cum v-am creat Noi prima oară şi veţi lăsa în urma voastră cele dăruite de Noi pentru voi. Şi Noi nu-i vedem, împreună cu voi, pe mijlocitorii voştri, despre care credeaţi că sunt asociaţii Noştri[657]. Acum s-au întrerupt legăturile dintre voi şi v-au părăsit pe voi cei pe care îi pretindeaţi[658].

95. Este neîndoielnic faptul că Allah face să crape seminţele şi sâmburii; El face să apară viaţă din ceea ce este mort şi face să moară ceea ce are viaţă. Iată, acesta este Allah! Atunci, cum puteţi să vă lăsaţi de El?

96. El face să apară zorile şi a desemnat noaptea pentru odihnă, iar Soarele şi Luna pentru socotire[659]. Iată ce a statornicit cel Puternic şi Atotştiutor!

97. Tot El a desemnat stelele pentru ca voi să vă călăuziţi în nopţile întunecate de pe pământ şi de pe mare. Iată, aşa dezvăluim Noi versetele Noastre poporului care pricepe!

98. Tot El este cel care v-a făcut să apăreţi dintr-un singur suflet[660] şi v-a desemnat un loc de şedere şi de culcuş[661]. Iată, aşa dezvăluim Noi versetele noastre celor care înţeleg!

99. Şi tot El este cel care face să coboare, din cer, apa, cu care Noi facem să răsară tot felul de plante, din care facem să apară verdeaţă şi din care facem să iasă grăuntele, unele peste altele[662], iar din curmale, din pănuşile lor, apar grămezi (ciorchini), precum şi livezi de vii şi de măslini şi rodii, asemănătoare şi diferite între ele. Uitaţi-vă la fructele lor, când ele rodesc şi se coc! în toate acestea se află pilde pentru un popor credincios!

100. Cu toate acestea, ei I-au asociat lui Allah duhuri[663]. De asemenea, fără ştiinţă, I-au atribuit şi fii şi fiice! Dar, El este departe de cele pretinse şi asociate Lui[664]!

101. El este Creatorul cerurilor şi al pământului! Cum poate avea El fii, devreme ce nu are soţie? El a creat totul şi este Atotştiutor!

102. Acesta este Allah, Domnul vostru! Nu există ilah (idol) în afara Lui, Creatorul tuturor lucrurilor! Ca atare, adoraţi-L pe El! Căci, El este chezaş pentru toate!

103. Văzul nu poate ajunge la El, dar El poate cuprinde vederea[665]. El este Binevoitor şi Atotştiutor!

104. Voi aţi fost dotaţi cu discernământ din partea Domnului vostru! Deci, cine vede clar, vede pentru propriul său suflet, iar cine rămâne orb, acela este împotriva lui însuşi. Iar Eu (Allah) nu sunt paznic peste voi!

105. Astfel tâlcuim Noi versetele noastre[666], deşi ei zic: „Tu ai învăţat!”[667] Noi dezvăluim [Coranul] pentru poporul care pricepe!

106. Tu urmează, deci, după cele ce Ţi-au fost revelate de Domnul Tău! Căci, nu există ilah în afară de El! De aceea, Tu întoarceţi faţa de la idolatri!

107. Dacă Allah vroia, ei nu-I aduceau asociaţi! Noi nu Te-am făcut să-i păzeşti pe ei! Şi nici nu eşti chezaş pentru ei!

108. Voi să nu-i detestaţi pe cei invocaţi de ei, în locul lui Allah! Căci ei vor aduce injurii lui Allah, fără ştiinţa lor. Astfel am dezvăluit Noi, cu împo dobire, fiecărui popor, faptele sale proprii. Până la urmă, la El va fi întoarcerea lor. Iar El le va da de veste faptele lor.

109. Şi ei jură, pe numele lui Allah, cu jurământ solemn, că dacă le-ar veni un semn (minune), ei vor crede. Tu spune-le: „Minunile vin numai de la Allah!” Dar, ce vă face să aveţi convingerea că ei vor crede, când le va veni [o minune]?[668]

110. Noi vom tulbura inimile lor şi vederile lor, pentru că ei n-au crezut de prima dată[669], şi îi vom lăsa să meargă orbeşte în răzvrătirea lor[670].

111. Chiar dacă Noi am face să le coboare îngeri şi să le vorbească morţii, sau chiar dacă le-am aduna pe toate acestea, laolaltă, în faţa lor, ei tot nu ar crede, dacă nu va vroi Allah. Dar majoritatea lor sunt neştiutori!

112. Astfel, pentru fiecare profet Noi am desemnat duşmani-diavoli, dintre oameni şi spirite (djinn), care să şoptească unii altora vorbe de trufie, pentru înşelătorie. Dacă Domnul Tău ar fi voit, ei nu ar fi putut face aşa ceva! Tu lasă-i, deci, cu ceea ce născocesc ei!

113. Pentru ca inimile celor care nu cred în Lumea de-apoi să încline spre ele[671], să se bucure de ele şi să agonisească ceea ce agonisesc[672].

114. [Tu spune]: „Să invoc Eu un alt judecător în afară de Allah, când El este cel care a făcut să coboare pentru voi Cartea cu detalii?” Cei cărora le-am trimis Noi Scriptură ştiu că ea a fost coborâtă de la Stăpânul Tău, cu Adevăr[673]. Tu (O, Muhammed!) să nu Te numeri, aşadar, dintre cei care se îndoiesc!

115. Cuvântul Domnului Tău s-a împlinit cu adevăr şi cu dreptate! Nimeni nu poate schimba slovele Sale! Căci, El aude şi ştie!

116. Dacă Te supui celor mulţi de pe faţa pământului, ei Te-ar abate de pe drumul lui Allah! Căci, ei nu se supun decât închipuirilor lor[674] şi nu fac decât născociri.

117. Într-adevăr, Domnul Tău îi cunoaşte mai bine pe cei care se abat din drumul Său şi tot El îi cunoaşte mai bine şi pe cei care merg pe calea cea dreaptă!

118. Mâncaţi, deci, numai din cele asupra cărora s-a rostit numele lui Allah[675], dacă rămâneţi crezători în versetele Sale!

119. De ce să nu mâncaţi din cele asupra cărora s-a pomenit numele lui Allah? El v-a dezvăluit cele oprite, afară de cele pe care le mâncaţi de nevoie[676]. Mulţi se amăgesc pe ei înşişi cu poftele lor, fără ştiinţă. Dar, Domnul Tău îi cunoaşte pe cei care păcătuiesc!

120. Feriţi-vă, deci, de păcat, fie la vedere şi fie în taină! Cei care săvârşesc păcate vor primi răsplata lor pentru cele dobândite.

121. Şi nu mâncaţi din cele asupra cărora nu s-a rostit numele lui Allah, deoarece este păcat!Într-adevăr, Diavolii îi îndeamnă pe prietenii lor să se certe cu voi. Dacă le daţi ascultare, atunci, deveniţi idolatri!

122. Oare cineva care era mort şi pe care Noi l-am înviat şi căruia i-am dat lumină, ca să umble printre oameni, poate fi la fel cu cel care se află în întuneric[677] şi nu poate ieşi de acolo? Iată, aşa li se împodobesc necredincioşilor faptele lor![678]

123. De asemenea, Noi am desemnat, în toate cetăţile[679], pe mai marii făcătorilor de rele ca să urzească viclenii, acolo unde se află ei. Dar, ei nu uneltesc decât împotriva lor înşişi, fără să-şi dea seama de aceasta!

124. Şi când vine un semn (verset), ei zic: „Noi nu vom crede până ce nu ni se va da şi nouă ceva asemănător cu ceea ce li s-a dat mesagerilor (profeţilor) lui Allah!” Dar, Allah ştie mai bine pe cine anume să facă mesagerul Său! Cei care au săvârşit fapte rele vor fi umiliţi în faţa lui Allah şi vor avea parte de o pedeapsă aspră pentru uneltirile lor.

125. Dacă voieşte Allah să călăuzească pe cineva pe drumul cel drept, atunci, îi deschide pieptul (inima) către Islam; şi dacă voieşte să ducă în rătăcire pe cineva, atunci, îi strânge pieptul[680] şi îl strâmtorează, ca şi cum s-ar forţa să se urce spre cer[681]. Iată, astfel de pedeapsă trimite Allah asupra celor care nu cred!

126. Şi iată, aceasta este calea dreaptă a Domnului Tău[682]! Aşa am dezvăluit Noi semnele (versetele) Noastre pentru poporul care pomeneşte [de Allah]!

127. A lor va fi Casa Păcii[683], lângă Domnul lor! El va fi ocrotitorul lor, pentru faptele lor.

128. Şi în ziua în care El îi va aduna pe toţi[684]: „O, voi, ceata duhurilor (satanelor)! Voi v-aţi luptat mult cu oamenii!”, iar prietenii lor (ai satanelor) vor spune: „O, Domnul nostru! Noi ne-am bucurat unii cu alţii. Noi am atins sorocul pe care Tu ni le-ai dat nouă[685]”. El (Allah) va spune: „Locul vostru de şedere este Focul, unde veţi rămâne în vecii vecilor, în afară dacă Allah va voi altfel!” Într-adevăr, Domnul Tău este înţelept şi Atotştiutor!

129. Iată, aşa desemnăm Noi pe unii nelegiuiţi peste alţii, pentru cele agonisite de ei!

130. O, voi, cei din ceata duhurilor rele (djinn) şi a oamenilor! Oare n-au venit la voi trimişi, dintre voi[686], care să vă istorisească versetele Mele şi să vă avertizeze despre întâlnirea voastră cu această zi[687]? Atunci, ei vor spune: „Noi depunem mărturie împotriva noastră înşine!” Iată, aşa i-a înşelat viaţa lumească şi au depus ei mărturie împotriva lor înşişi că au rămas necredincioşi!

131. Deci, Domnul Tău nu nimiceşte cetăţi pe nedrept, devreme ce locuitorii de acolo rămân neştiutori[688].

132. Toţi au treptele lor după faptele lor. Căci, Domnul Tău nu este nepăsător faţă de faptele lor!

133. Domnul Tău este la adăpost de orice[689] şi este milostiv! Dacă vroia, El vă nimicea pe voi, pentru ca, după voi, să lase urmaşi pe cine vroia, aşa cum v-a creat pe voi din urmaşii unui alt popor.

134. Ceea ce vi s-a făgăduit va veni! Iar voi nu-L puteţi reduce la neputinţă [pe Allah]!

135. Tu spune-le: „O, poporul Meu! Făptuiţi la locurile voastre, ca să făptuiesc şi Eu[690]! Apoi, veţi afla cine anume va primi, până la urmă, Locuinţa[691]. Dar nelegiuiţii nu vor avea scăpare!”

136. Ei” separă, pentru Allah, o parte din recoltele şi din animalele lor, date de Allah, spunând: „Aceasta este pentru Allah!” — după închipuirea lor —, iar aceasta — pentru cei pe care îi asociem noi! Ceea ce separă ei pentru asociaţii lor nu ajunge la Allah, iar ceea ce separă ei pentru Allah ajunge la idolii[692] lor. Cât de rău hotărăsc ei[693]!

137. De asemenea, idolii lor le arătau ca ceva bun să-şi omoare copiii lor[694], ca să-i piardă pe ei şi ca să tulbure credinţa lor. Or, dacă Allah vroia, ei nu făceau aşa ceva. Ca atare, Tu lasă-i pe ei cu născocirile lor!

138. Ei spun: „Aceste animale şi bunuri sunt oprite. Ele nu pot fi consumate decât de cei pe care îi dorim noi.”- Ce pretenţie! - Jar acestea sunt vite ale căror spinări sunt tabu[695]!” De asemenea, asupra unor vite ei nu rostesc numele lui Allah[696]. Este o blasfemie pe seama Lui {Allah)! Ei vor fi pedepsiţi pentru născocirile lor!

139. Ei mai zic: „Ceea ce se află în pântecele acestor animale este destinat bărbaţilor, dintre noi, şi este interzis soţiilor noastre[697]!” Dacă e mort, atunci, ei participă cu toţii[698]. Dar ei vor plăti pentru comportamentele lor! Căci, El (Allah) este înţelept şi Atotştiutor!

140. Într-adevăr, sunt pierduţi cei care, din prostie, din neştiinţă, îşi ucid copiii lor şi opresc de la cele dăruite de Allah pentru întreţinerea lor, născocind blasfemii împotriva lui Allah. Căci, ei s-au rătăcit şi nu pot merge pe calea cea dreaptă!

141. El este cel care a creat grădinile suspendate şi nesuspendate, precum şi curmalii şi cultura diferitelor roade, ca şi măslinii şi rodiile, asemănătoare şi deosebite între ele! Mâncaţi din fructele lor, când ele rodesc şi daţi dreptul ce se cuvine, în ziua recoltei[699], dar nu faceţi risipă! Căci, El nu-i iubeşte pe risipitori!

142. Dintre dobitoace, unele sunt pentru povoară, iar altele pentru aşternut[700]. Consumaţi, deci, din bunurile cu care v-a hărăzit Allah şi nu urmaţi paşii Diavolului! Căci, el este duşmanul vostru făţiş!

143. Tot El a creat opt cupluri: Două [perechi] ovine şi două [perechi] capre[701]. Tu spune-le[702]: „Oare El a interzis cei doi masculi sau cele două femele sau făturile aflate în pântecele celor două femele! Daţi-Mi de veste, dacă sunteţi devotati!”

144. Şi două [cupluri] de cămile şi două de vite! Tu spune-le: „Oare El a interzis cei doi masculi sau cele două femele sau făturile aflate în pântecele celor două femele? Sau voi aţi fost martori că aşa v-a sfătuit Allah pe voi?” Oare cine este mai nelegiuit decât cel care născoceşte minciună pe seama lui Allah pentru a-i rătăci pe oameni, din neştiinţă? Iar Allah nu călăuzeşte poporul de nelegiuiţi!

145. Tu spune-le: „In ceea ce Mi s-a revelat Mie, Eu nu găsesc oprit de consumat, de către cel care mănâncă, altceva decât: mortăciunea sau sângele scurs sau carnea de porc, - căci este murdăria în sine! - sau [animalul] profanat, asupra căruia s-a pomenit numele altcuiva decât Allah”. Dacă cineva este constrâns [să mănânce] - dar fără poftă şi fără a depăşi măsura -, Domnul Tău este Iertător şi Milostiv!

146. Celor iudaizaţi Noi le-am interzis toate animalele cu o singură copită[703], iar de la vite şi de la oi le-am interzis grăsimile, cu excepţia grăsimilor de la spate sau din măruntaie sau în afară de grăsimile lipite de oase. Aşa i-am pedepsit Noi pe ei pentru răzvrătirea lor! Şi Noi spunem Adevărul!

147. Iar dacă ei[704] Te socot mincinos, Tu spune-le: „Domnul vostru posedă o mărinimie largă, dar asprimea Sa nu poate fi îndepărtată de la un popor de nelegiuiţi!”

148. Idolatrii aceia vor spune: „De-ar fi voit Allah, nici noi nu I-am fi alăturat asociaţi şi nici părinţii noştri şi nu am fi interzis nimic!” Şi cei de dinaintea lor i-au socotit drept mincinoşi [pe profeţi], până ce ei gustară din asprimea Noastră[705]. Tu spune-le: „Dacă aveţi ştiinţă, la voi, atunci, spuneţi-ne! Dar voi vă supuneţi doar închipuirii voastre şi nu spuneţi decât minciuni!”

149. Tu [mai] spune: „Dovada sigură se află numai la Allah! Dacă ar fi voit, El v-ar fi călăuzit pe toţi[706]!”

150. Tu spune-le: „Aduceţi martorii voştri ca să mărturisească precum că Allah a interzis aceasta[707]!” Iar dacă ei depun mărturie, Tu să nu depui mărturie împreună cu ei! Să nu Te supui celor care socot mincinoase versetele Noastre şi care nu cred în Ziua de-apoi şi care alătură egali Domnului lor!

151. Tu spune-le: „Veniţi! Să vă recit despre cele ce v-a interzis Domnul vostru: Nu-I asociaţi Lui altceva! Fiţi buni cu părinţii voştri. Nu-i ucideţi pe copiii voştri din lipsa celor pentru trai[708]! -Noi dăm agoniseală pentru voi şi pentru ei! - Nu vă apropiaţi de faptele ruşinoase, fie la vedere şi fie în taină, şi nu ucideţi pe nimeni, apărat de Allah, afară de ceea ce este drept! Iată cele ce vă porunceşte El! Poate veţi pricepe!”

152. „Şi să nu vă apropiaţi de avuţia orfanului, decât numai pentru bine, până la majoratul lui! Şi măsuraţi şi cântăriţi cu dreptate! Noi nu împovărăm sufletele voastre mai mult decât pot purta ele! Iar când vorbiţi, fiţi drepţi, chiar dacă este un apropiat de-al vostru[709]! Şi ţineţi-vă de legământul vostru faţă de Allah! Iată cele ce v-a poruncit El! Poate vă veţi gândi!”

153. Iată, aceasta este calea Mea dreaptă[710]! Deci, urmaţi-o! Şi nu urmaţi alte căi, care vă vor îndepărta de la drumul Său! Iată ce vă porunceşte El! Poate vă veţi comporta cu smerenie[711]!

154. Apoi, Noi i-am dat lui Moise (Musa) Scriptura pentru desăvârşirea bunăvoinţei Noastre şi pentru dezvăluirea tuturor lucrurilor şi pentru călăuzire şi milostivire. Poate vor crede ei în întâlnirea cu Domnul lor[712]!

155. Iată, aceasta este Cartea (Coranul) coborâtă de Noi cu binecuvântare! Urmaţi, deci, după Ea şi purtaţi-vă cu smerenie, ca să vă număraţi printre cei mântuiţi!

156. Pentru ca voi să nu spuneţi: „Numai la două popoare, dinaintea noastră, li s-au coborât Cărţi, dar noi am rămas neştiutori de cuprinsul lor[713]!”

157. Sau să ziceţi: „Dacă ni s-ar fi coborât nouă Carte, asemenea lor, noi am fi fost călăuziţi mai bine decât ei!” Iată, v-a venit, din partea Domnului vostru, dovadă clară şi călăuză şi îndurare! Şi cine poate fi mai nelegiuit decât acela care socoate, după aceea[714], versetele lui Allah drept mincinoase şi care se îndepărtează de la ele? Noi îi vom răsplăti, negreşit, pe cei care îşi întorc feţele lor de la versetele noastre, cu o pedeapsă grea pentru abaterea lor!

158. Oare ce aşteaptă ei? Să le vină îngerii sau să vină Domnul Tău sau unele din semnele Domnului Tău[715]? Or, în ziua în care vor veni semnele Domnului Tău, atunci, nu le va mai fi de folos credinţa lor, de vreme ce ei n-au crezut dinainte sau nu au agonisit vreun folos din credinţa lor. Tu spune-le: „Aşteptaţi! Noi, de asemenea, aşteptăm!”

159. Pentru cei care provoacă divizare în credinţa lor şi creează schisme, Tu nu eşti răspunzător de nimic! Faptele lor se lasă pe seama lui Allah! Apoi, El le va da de ştire cele săvârşite de ei!

160. Cel care se va prezenta cu o faptă bună, va fi răsplătit înzecit, faţă de aceasta. Şi cine se prezintă cu o faptă rea, acela va fi pedepsit pe măsura ei. Deci, ei nu vor fi nedreptăţiţi!

161. Tu spune-le: „Domnul Meu M-a călăuzit pe calea cea dreaptă, spre credinţa sinceră a lui Abraham (Ibrahim), care nu se număra dintre idolatri[716]”.

162. Tu [mai spune-le]: „Într-adevăr, rugăciunea Mea şi închinările Mele, viaţa Mea şi moartea Mea depind de Allah, Stăpânul lumilor!

163. El n-are asociat! Aşa Mi s-a poruncit, iar Eu sunt primul dintre musulmani!”

164. Tu [mai] spune-le: „Oare să caut Eu alt Stăpân, în afara lui Allah, de vreme ce El este Stăpânul tuturor lucrurilor? Fiecare suflet agoniseşte pentru el însuşi[717]! Nici unul cu povară nu va fi încărcat cu povara altuia[718]!” Apoi, întoarcerea voastră va fi către Domnul vostru! Iar El vă va spune ceea ce aţi făcut voi prin dezbinare.

165. El este cel care v-a desemnat pe voi giranţi (urmaşi) pe pământ şi cel care v-a înălţat, în rang, pe unii dintre voi deasupra altora, ca să vă încerce pentru ceea ce v-a dăruit. Într-adevăr, Domnul Tău este iute la pedeapsă! Dar, El este şi Iertător şi Milostiv!

[594] În sens de idoli, zei.

[595] Ziua învierii: apoi, a judecăţii.

[596] Ca fapte rele, păcate, fapte bune.

[597] Versetul se adresează celor din Mekka, rămaşi în necredinţă

[598] O, Muhammed!

[599] Care să le spună că Mahomed este mesagerul lui Allah sau chiar un înger ca profet.

[600] Căci, ar fi venit Sfârşitul lumii.

[601] Pe profet.

[602] Deci, necredincioşii tot n-ar fi crezut.

[603] Celor din Mekka, rămaşi în necredinţă.

[604] „Esleme!” în sensul de: „Cel dintâi musulman!”

[605] Adică idoli, zei etc.

[606] Acest verset a fost revelat întrucât fruntaşii locuitorilor din Mekka îi reproşau Profetului Mahomed că nu există martori că El ar fi Mesagerul lui Allah.

[607] Idoli, zei.

[608] Recitând Coranul.

[609] Şi pe alţii, de la ascultarea Coranului şi de la Profetul Mahomed.

[610] Credinţa în Allah şi Ziua de-apoi etc.

[611] Pe Mahomed. Necredincioşii spuneau tot felul de lucruri pe seama Profetului Mahomed (că ar fi vrăjitor, poet, nebun etc), ca să-l discrediteze.

[612] Legile, rânduielile lui Allah.

[613] Ayet: semn, minune. Profeţii vor să aducă minuni, dar ele nu se pot realiza decât cu voia lui Allah.

[614] Profetului Mahomed.

[615] Coranul sau Cartea Predestinaţiei.

[616] Pe idoli sau zei.

[617] Avertismentele date şi pedepsele aplicate.

[618] Pentru satisfacerea dorinţelor lumeşti.

[619] Pe nelegiuiţi.

[620] Cu Coranul.

[621] Pentru faptele lor.

[622] Cartea: Coranul.

[623] Profetul declară că nu este în stare să aducă în grabă pedeapsa din Ziua de-apoi, aşteptată de necredincioşi ca o minune.

[624] Viu sau mort.

[625] Cartea predestinării.

[626] Cufundare în somnul de noapte.

[627] Îngerii care consemnează faptele oamenilor.

[628] Idoli, zei etc.

[629] Din cer sau din pământ.

[630] Referire la diferitele pedepse date unor popoare din trecut.

[631] Este vorba de Coran.

[632] Ale necredincioşilor, care iau în batjocură versetele Coranului.

[633] Se referă la cei care au crezut în Islam, iar ulterior L-au negat din nou, devenind necredincioşi, idolatri etc.

[634] În credinţa islamică, îngerul Israfil (limba română: Serafin) va sufla din surlă (sur), vestind astfel sfârşitul lumii.

[635] Azer (Azar).

[636] llah: obiect de închinat (venerat).

[637] O stea sau o cometă.

[638] Abraham (Ibrahim) credea într-o singură divinitate, în timp ce poporul pe care îl păstorea continua să practice politeismul (idolatria).

[639] Monoteiştii sau politeiştii?

[640] Adevărul, în legătură cu ceea ce este demn de crezut.

[641] Se referă la Profetul Mahomed.

[642] Isaac era fiul, iar Iacob era nepotul lui Abraham.

[643] Deasupra celorlalţi oameni, superiori.

[644] Dacă ar fi fost idolatri (profeţii din trecut).

[645] Necredincioşii din Mekka (idolatrii).

[646] Este vorba de comunitatea care se supune Profetului Mahomed, adică de musulmani.

[647] Necredincioşilor, contemporani Profetului.

[648] Pentru propovăduirea Islamului, potrivit Coranului.

[649] Cartea: Coranul.

[650] Fără a-i obliga pe oameni să adopte credinţa monoteistă, prin Islam.

[651] Şi aici, ca şi în alte părţi ale Coranului, evreii sunt învinuiţi de tăinuirea unor informaţii din Tora, printre care şi vestea venirii unui profet cu numele de Muhammed.

[652] Sau Mama cetăţilor (Umm-ul-Kura): una din denumirile vechi ale oraşului Mekka, cu cel mai vechi lăcaş de cult (Ka’aba).

[653] În cartea numită Coran.

[654] Versete, semne, minuni etc.

[655] Acest verset a fost revelat în legătură cu apariţia unor profeţi mincinoşi încă pe vremea Profetului Mahomed.

[656] Se referă la Ziua Judecăţii de-apoi.

[657] Este vorba de idoli, chipuri cioplite etc.

[658] Că erau mijlocitorii (idolii) voştri.

[659] Pentru calcularea timpului.

[660] Din Adam.

[661] Mustekarr ve mustavda’; cele două expresii sunt interpretate în mai multe feluri: „pântecele femeii”, „organul bărbatului (sperma)”, „viaţa pământească”, „mormântul” etc.

[662] Spice de diferite plante, cu boabe îngrămădite.

[663] Djinn: unii arabi idolatri se închinau unor duhuri sau stihii numite djinn.

[664] Unii idolatri socoteau că îngerii ar fi fiicele lui Allah.

[665] Allah nu poate fi văzut cu ochiul, dar El vede totul.

[666] Pentru ca oamenii să le priceapă.

[667] Profetul Mahomed era acuzat de necredincioşi că ar fi fost învăţat de altcineva, dintre oameni, versetele care I se revelau prin îngerul Gabriel.

[668] O, musulmanilor!

[669] La venirea versetelor şi fără a li se arăta minunile cerute de ei.

[670] Drept pedeapsă.

[671] Spre vorbele amăgitoare, de ispitire a Diavolilor.

[672] Strângere de păcate.

[673] Este vorba de Tora (Tevrat), Evanghelia (Indjil) ş.a.

[674] Sau: părerilor, bănuielilor lor.

[675] Este vorba de formula consacrată: „În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!” (Bismillahirrahmanirrahim), forma prescurtată: „Bismillah!”, rostită de musulmani în cele mai variate ocazii (la masă, la începerea unei activităţi, la sculare - dimineaţa, la tăierea unui animal etc).

[676] În caz de constrângere, forţare, teamă etc.

[677] Care nu primeşte lumina Coranului.

[678] Adică, întunericul li se arată necredincioşilor ca şi cum acesta ar copleşi lumina credincioşilor (musulmanilor).

[679] Karye: sat, cătun, cetate, ţinut etc.

[680] Inima.

[681] Cei care nu cred în Islam se vor simţi, tot timpul, cu inima încordată, obosită şi în nelinişte permanentă.

[682] Adică, religia islamică.

[683] Dar-us-selam: Raiul, Paradisul.

[684] Inclusiv pe oamenii răi şi duhurile rele (djinn) şi le va spune acestora cele ce urmează în acest verset.

[685] Este vorba de moarte.

[686] În alte versete se spune că profeţii umani au calitatea de mesageri pentru toţi, inclusiv pentru spirite (djinn).

[687] Ziua Judecăţii de-apoi. Vezi Sura - 27, v: 17; Sura - 72, v: 1.

[688] Locuitorii neavertizaţi prin mesageri (profeţi), nu erau pedepsiţi.

[689] N-are nevoie de nimic, este plin de belşug.

[690] Să răsplătească pe fiecare după faptele sale.

[691] Dâr: casă, lăcaş, locuinţă; aici, în sens de Rai.

[692] Idolatrii (din Mekka şi din alte părţi).

[693] Acest verset critică obiceiul arabilor păgâni de a separa, din bunurile lor, o parte pentru idolii lor, care, în final, rămânea tot în folosul lor; Allah nu are nevoie de nimic.

[694] Arabii păgâni aveau obiceiul de a-şi omorî copiii şi de a-şi îngropa de vii fiicele nou-născute, obiceiuri interzise de Islam.

[695] Ele nu pot fi călărite, încărcate cu poveri etc. (vezi Sura - 5, v: 103).

[696] Le sacrificau fără să rostească formula consacrată în Islam: „Bismillah...” (În numele lui Allah!...).

[697] Fătul şi laptele (după unii exegeţi).

[698] Arabii păgâni consumau mortăciuni, ceea ce este interzis de Islam.

[699] Referire la pomana numită sadaka şi la darea obligatorie numită zekāt.

[700] Sau pentru lână, piele sau pentru alte foloase.

[701] Deci, patru ovine şi patru caprine (câte doi masculi şi două femele).

[702] Păgânilor, idolatrilor, necredincioşilor.

[703] Animalele monocopitate.

[704] Idolatrii, politeiştii etc.

[705] Din pedeapsa dată poporului în cauză (cutremur, furtună etc).

[706] Pe calea cea dreaptă.

[707] Consumarea cărnii unor animale socotite de idolatri ca oprite.

[708] Aluzie la obiceiul uciderii copiilor, fie de teama sărăciei, fie din alte considerente.

[709] Sau chiar de o rudă apropiată.

[710] Calea Islamului.

[711] Versetele: 151-152 reprezintă „Cele zece porunci!” sau „Cele zece sfaturi!”, date şi altor profeţi.

[712] La Judecata de-apoi.

[713] Este motivarea revelării Coranului în limba arabă, faţă de Tora şi Evanghelia (Tevrat şi Indjil), date evreilor şi creştinilor.

[714] După cunoaşterea conţinutului Coranului; după apariţia Islamului.

[715] Ca să le vestească profeţie sau sfârşitul lumii, personal.

[716] Credea în unicitatea Divinităţii, era monoteist.

[717] Este vorba de păcate şi de fapte bune.

[718] Deci, Islamul nu acceptă spălarea de păcate prin substituţii.

7. EL-A’RĀF

(PUNTEA[719]) Sûra-7, Revelată la Mekka: 206 versete (în afară de versetele 163-170)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām! Mīm! Sād![720]

2. Iată Cartea (Coranul) care Ţi-a fost revelată! Din pricina ei, să nu existe nici un fel de jenă în pieptul (sufletul) Tău! Prin Ea, Tu (Muhammed) să avertizezi şi Ea să fie un îndemn de pomenire pentru credincioşi.

3. Urmaţi ceea ce a coborât Domnul vostru pentru voi şi nu daţi ascultare, în afara Lui, altor protectori! Dar, puţini dintre voi luaţi aminte!

4. Şi câte cetăţi (karye) n-am ruinat Noi![721] Pedeapsa Noastră le venea fie când ei dormeau, noaptea, fie în timpul prânzului, când ei se odihneau.

5. Iar când le venea pedeapsa Noastră, ei nu puteau invoca altceva decât: „Noi am fost nişte nelegiuiţi!”

6. Noi îi vom trage la răspundere pe cei cărora li s-au trimis[722] şi îi vom întreba şi pe cei trimişi!

7. Şi-apoi, Noi îi vom întreba cu deplină ştiinţă, căci, Noi n-am fost absent![723]

8. Şi se va face cântărire, în ziua aceea, cu dreptate! Cât priveşte pe cei ale căror talere vor atârna mai greu, iată, ei vor fi cei salvaţi[724].

9. Iar cât priveşte pe cei ale căror talere vor fi mai uşoare[725] iată, sufletele lor vor fi în pierzanie pentru nelegiuirea lor faţă de versetele Noastre!

10. Noi v-am dat loc pe pământ şi, de asemenea, v-am hărăzit cu cele de trebuinţă pentru întreţinerea voastră. Dar puţini dintre voi sunt recunoscători!

11. Într-adevăr, Noi v-am creat pe voi şi apoi v-am dat o formă[726] şi apoi le-am zis îngerilor: „Prosternaţi-vă în faţa lui Adam!” Iar ei s-au prosternat; afară de Diavol[727]. El nu s-a numărat printre cei care s-au închinat.

12. El (Allah) i-a zis: „Ce te împiedică să te prosternezi, când Eu îţi poruncesc?”, iar el răspunse: „Eu sunt mai bun decât acela! Tu m-ai creat pe mine din foc, iar pe el l-ai creat din ţărână!”

13. El (Allah) zise: „Du-te de aici![728] Să nu te umfli aici de orgoliu! Ca atare, ieşi! Tu vei fi dintre cei dispreţuiţi!”

14. El zise: „Dă-mi un termen până în Ziua adunării!”[729]

15. El (Allah) i-a spus: „Tu vei fi dintre cei cărora li s-a acordat răgazul!”

16. El zise: „Pentru că m-ai dus în rătăcire, eu mă voi aşeza pe drumul Tău cel drept![730]

17. Apoi, voi veni din faţa şi din spatele lor (oamenilor), din dreapta şi din stânga lor, iar Tu nu vei găsi mulţumire la cei mai mulţi dintre ei!”[731]

18. El (Allah) zise: „Ieşi de aici, cel dispreţuit şi plin de scârbă! Iar cât priveşte pe cei care te vor urma pe tine, Eu voi umple Iadul cu toţii ca voi!”[732]

19. „Iar tu, Adam - zise Allah -, locuieşte în Rai, împreună cu soţia ta! Şi mâncaţi, amândoi, de peste tot, de unde veţi dori, dar să nu vă apropiaţi de acest pom, de aici, deoarece veţi fi, atunci, amândoi, nelegiuiţi[733] !”

20. Apoi, Diavolul, pentru a le arăta goliciunile lor, care erau ascunse, i-a ademenit, zicând: „Domnul vostru nu v-a oprit de la acest pom decât pentru aceea ca voi să nu deveniţi îngeri sau ca să nu rămâneţi veşnici!”

21. Şi le-a jurat: „Eu sunt un bun sfetnic pentru voi, amândoi!”

22. Apoi, i-a ademenit. Când ei au gustat din acel fruct, atunci, au ieşit la iveală goliciunile lor şi au început să pună pe ei frunze din Rai. Iar Domnul lor le-a grăit: „Nu v-am oprit Eu, pe amândoi, de la acest fruct? Şi nu v-am spus că Diavolul este duşmanul vostru declarat?”

23. Amândoi ziseră: „O, Doamne! Noi am păcătuit faţă de sufletele noastre! Iar dacă Tu nu ne vei ierta şi nu Te vei îndura de noi, atunci, noi ne vom număra, negreşit, printre cei pierduţi!”

24. El (Allah) le-a grăit: „Plecaţi de aici! Duşmăniţi-vă unii cu alţii! Iar pe pământ veţi avea, pentru voi, un timp oarecare de poposire şi de plăceri.[734]”

25. „Acolo - zise El (Allah) - veţi trăi şi acolo veţi muri şi din el veţi fi scoşi[735]!”

26. O, voi, fiii lui Adam! Noi am coborât, pentru voi, veşminte ca să acoperiţi goliciunile voastre, întocmai ca penele de pasăre. Dar, veşmântul evlaviei este mai bun! Acesta face parte din semnele lui Allah! Poate îşi vor aduce aminte!

27. O, fiii lui Adam! Diavolul să nu vă ispitească pe voi, aşa cum a făcut să fie scoşi din Rai părinţii voştri[736], dezbrăcându-i de veşmintele lor, ca să se vadă goliciunile lor! Căci, el (Diavolul) vă vede pe voi, el şi prietenii lui, astfel că voi nu-i vedeţi pe ei. Aşa că, Noi i-am desemnat pe diavoli, ca prieteni, pentru cei care nu cred!

28. Când săvârşesc un păcat, ei zic: „Noi l-am aflat de la strămoşii noştri şi Allah este cel care ni l-a poruncit nouă!” Tu spune-le (O, Muhammed!): „Allah nu porunceşte păcătuirea! Voi grăiţi pe seama lui Allah ceea ce nu ştiţi?”

29. Tu spune: „Domnul Meu a poruncit dreptatea! în timpul fiecărei slujbe, întoarceţi feţele voastre[737] şi invocaţi-L, pe El, rugându-vă cu sinceritate pentru credinţa Lui! Căci, aşa cum El v-a creat la început, tot aşa vă veţi întoarce la El!”

30. El călăuzeşte pe unii, iar alţii se abat în rătăcire, pentru că ei i-au luat, într-adevăr, pe diavoli ca prieteni, în locul lui Allah şi socot că ei sunt cei bine călăuziţi!

31. O, fiii lui Adam! Puneţi-vă veşmintele voastre de podoabă la toate slujbele[738]! Şi mâncaţi şi beţi, dar fără risipă! Căci, Allah nu-i iubeşte pe risipitori!

32. Tu spune-le: „Cine oare a interzis podoabele lui Allah, pe care El le-a creat pentru robii Săi, ca şi bunătăţile pentru traiul lor?” Tu [mai] spune-le: „Ele sunt pentru cei care cred în viaţa lumească, dar îndeosebi în Ziua de-apoi!”[739] Astfel dezvăluim Noi semnele Noastre pentru poporul care pricepe!

33. Tu [mai] spune-le: „într-adevăr, Domnul Meu a interzis faptele neruşinate, -fie făţişe, fie tainice -, precum şi păcătuirea şi răzvrătirea, pe nedrept, ca şi asocierea de Allah a ceva despre care El n-a făcut să coboare nici o poruncă, sau să spuneţi împotriva lui Allah ceea ce voi nu ştiţi.”

34. Şi toate popoarele îşi au sfârşitul lor! De aceea, când le vine sorocul, ele nu pot să-L întârzie nici măcar cu un ceas şi nici să-L grăbească![740]

35. O, fiii lui Adam! Dacă vor veni la voi trimişi, dintre voi, ca să vă desluşească semnele Mele, atunci, cei care se vor comporta cu smerenie şi se vor îndrepta, pentru ei nu va exista vreo teamă şi ei nu vor fi necăjiţi.

36. Iar cei care socot mincinoase versetele Noastre şi îşi manifestă trufia lor, ei vor fi tovarăşi ai Focului, unde vor rămâne în vecii vecilor.

37. Oare cine poate fi mai nelegiuit decât cel care născoceşte calomnii pe seama lui Allah şi socoate mincinoase verstele Sale? Ei vor avea parte de ceea ce merită după Carte (destin), iar când vor veni trimişii (îngerii) Noştri ca să ia sufletele lor, le vor spune: „Unde sunt cei pe care i-aţi invocat în locul lui Allah?” Ei vor răspunde: „Ei s-au îndepărtat de noi!” În felul acesta, ei vor depune mărturie împotriva propriilor lor suflete precum că, într-adevăr, au fost necredincioşi.

38. El (Allah) le va spune: „Intraţi în Foc, între duhurile rele (djinn) şi între oamenii din comunităţile de dinaintea voastră[741]!” Fiecare comunitate care va intra [în Iad] va blestema pe sora ei[742]. Apoi, când se vor aduna cu toţii laolaltă, cei din urmă vor spune despre cei de dinaintea lor: „O, Domnul nostru! Iată, aceştia ne-au dus pe noi în rătăcire! Deci, dă-le lor pedeapsă îndoită cu Focul!” El (Allah) va spune: „Pentru toţi, pedeapsă îndoită! Dar voi nu ştiţi!”

39. Iar cei dintâi vor spune celor din urmă: „Voi n-aveţi nimic mai presus faţă de noi! Gustaţi, deci, din pedeapsa pe care aţi agonisit-o!”

40. Pentru cei care socot mincinoase versetele Noastre şi care se umflă de trufie nu vor fi deschise porţile cerului şi ei nu vor intra în Rai decât atunci când cămila[743] va trece prin urechea acului! Aşa îi pedepsim Noi pe cei păcătoşi!

41. Ei vor avea, în Iad, culcuşuri şi acoperăminte [din foc]. Căci, aşa îi pedepsim Noi pe nelegiuiţi!

42. Iar cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune - Noi nu cerem de la nimeni peste puterile sale -, iată, ei vor fi oaspeţii Raiului şi vor locui acolo în veci!

43. Noi vom scoate ura din piepturile (inimile) lor, în timp ce sub ei vor curge râuri[744], iar ei vor spune: „Slavă lui Allah, care ne-a călăuzit! Dacă Allah nu ne-ar fi călăuzit, noi nu am fi ştiut să găsim calea cea dreaptă, Într-adevăr, trimişii Domnului nostru veneau cu Adevărul!” Şi li se va spune: „Iată, acesta este Raiul care vi s-a dăruit vouă ca moştenire pentru faptele voastre!”

44. Şi atunci, oaspeţii Raiului vor striga către cei din Iad: „Noi am găsit, cu adevărat, ceea ce nea făgăduit Domnul nostru! Şi voi aţi găsit, cu adevărat, ceea ce v-a promis Domnul vostru?” Iar ei vor spune: „Da!” Apoi, un crainic va anunţa - astfel - între ei: „Blestemul lui Allah asupra celor nelegiuiţi!”

45. Care îi împiedicau pe alţii din calea lui Allah şi căutau strâmbătate şi nu credeau în Ziua de-apoi.

46. Şi între cele două [părţi] va exista un zid[745], iar pe punte se vor afla oameni care îi vor recunoaşte pe toţi după înfăţişările lor. Şi vor striga ei către oaspeţii Raiului: „Pace asupra voastră!”, dar nu vor putea intra şi ei, cu toate că vor dori aceasta.

47. Şi când privirile lor vor fi întoarse către cei din Foc, ei vor spune: „O, Doamne! Nu ne pune pe noi împreună cu neamul celor nelegiuiţi!”

48. Şi vor striga oaspeţii de pe puntea zidului către unii oameni pe care îi vor recunoaşte după chipurile lor caracteristice[746], zicându-le: „Nu v-au fost de folos nici belşugul pe care l-aţi adunat şi nici trufia voastră!”

49. „Oare aceştia[747] sunt cei despre care voi[748] aţi jurat că Allah nu-i va mântui?” Apoi: „Intraţi în Rai! Nu există pentru voi nici un motiv de teamă şi nu veţi avea de suferit!”

50. Şi vor striga cei din Foc către cei din Rai: „Aruncaţi asupra noastră din apa voastră sau din cele cu care v-a hărăzit Allah pentru întreţinerea voastră!” Iar ei vor spune: „Allah le-a interzis necredincioşilor pe amândouă!”

51. Aceştia (necredincioşii) socoteau religia lor drept o distracţie şi un joc, iar viaţa lumească îi înşela. Iar astăzi, Noi, de asemenea, îi uităm, aşa cum ei uitau că se vor întâlni cu această zi, a lor, şi tăgăduiau semnele [versetele) Noastre.

52. Noi le-am dat o Carte[749], în care am făcut detalieri, cu ştiinţă, pentru călăuzirea şi mântuirea celor care vor crede.

53. Oare ce aşteaptă ei, decât apariţia ei[750]? Dar, în ziua când ea se va produce, atunci, cei care o uitaseră mai înainte, vor spune: „Da, trimişii Domnului nostru au venit cu Adevărul! Oare există pentru noi mijlocitori care să mijlocească în favoarea noastră sau vom putea fi trimişi înapoi[751] ca să săvârşim alte fapte decât pe cele săvârşite de noi?” Într-adevăr, ei şi-au dus la pierzanie propriile lor suflete, iar cele ce născoceau s-au îndepărtat de ei.

54. Fără îndoială, Allah, Domnul vostru, a creat cerurile şi pământul în şase zile[752], după care s-a aşezat pe Tron[753]. El a făcut ca noaptea să succeadă zilei şi s-o învăluie[754], iar Soarele şi Luna şi stelele au fost puse să slujească după porunca Sa. Numai de El depind creaţia şi porunca! Binecuvântat fie Allah, Stăpânul lumilor!

55. Invocaţi pe Domnul vostru cu umilire şi în taină! Căci, El nu-i iubeşte pe nelegiuiţi!

56. Nu săvârşiţi dezordine pe pământ, după ce el a fost pus în ordine! Şi invocaţi-L pe El (Allah) cu teamă şi cu nădejde! Căci, milostivirea lui Allah este aproape de cei care săvârşesc fapte bune!

57. El este cel care trimite, înainte, vânturile, ca vestitoare ale mântuirii Sale. Apoi, când ele poartă nori grei[755], Noi le îndreptăm spre un ţinut mort şi facem să coboare apa, după care facem să răsară tot felul de roade. Aşa vom face Noi să iasă morţii! Poate veţi lua aminte!

58. Dintr-un ţinut bun răsar plante, cu voia Domnului lor. Dintr-unul arid nu apar decât plante fără folos[756]. Iată, aşa dezvăluim Noi versetele Noastre poporului care aduce mulţumiri!

59. Într-adevăr, Noi l-am trimis pe Noe (Nuh) la poporul său, iar el a spus: „O, poporul meu! Arătaţi supunere faţă de Allah! Pentru voi nu există altceva de închinat, afară de El! Eu mă tem de pedepsirea voastră în ziua cea mare!”

60. Iar mai marii poporului său i-au zis: „într-adevăr, noi te vedem într-o rătăcire făţişă!”

61. El le-a spus: „O, poporul meu! Eu nu mă aflu în rătăcire! Dar eu sunt trimisul Stăpânului lumilor!

62. Eu vă transmit mesajele Domnului meu şi vă îndemn cu sinceritate. De asemenea, eu am ştiinţă de la Allah, ceea ce voi nu ştiţi!

63. Sau vă miraţi că v-a venit un Cuvânt[757], de la Domnul vostru, printr-un bărbat dintre voi, ca să vă avertizeze, pentru ca voi să vă temeţi şi să fiţi mântuiţi?”

64. Dar ei l-au socotit mincinos. Iar Noi l-am salvat pe el, împreună cu cei aflaţi în corabie, şi i-am înecat pe cei care socoteau minciuni versetele (semnele) Noastre. Căci, ei erau un popor de orbi!

65. Şi [celor din poporul] Aad le-am trimis Noi pe fratele lor: Hud[758], care le-a spus: „O, poporul meu! Arătaţi supunere lui Allah! Afară de El n-aveţi altceva de adorat! Oare nu vă veţi comporta cu smerenie?”

66. Mai marii poporului său, care nu credeau, i-au zis: „Noi te vedem pe tine într-o sminteală şi te socotim dintre mincinoşi!”

67. El le spuse: „O, poporul meu! Eu nu sunt smintit, dar sunt trimis din partea Domnului lumilor!

68. Eu vă transmit mesaje de la Domnul meu şi sunt un sfetnic de încredere pentru voi!

69. Oare vă miraţi de venirea Cuvântului, de la Domnul vostru, printr-un om dintre voi, care să vă avertizeze? Amintiţi-vă că El v-a făcut pe voi urmaşi, după cei din poporul lui Noe (Nuh), şi v-a creat mai vârtoşi decât ei. Aduceţi-vă aminte de binefacerile lui Allah! Poate veţi fi dintre cei salvaţi!”

70. Ei ziseră: „Tu ai venit la noi pentru ca noi să-l adorăm numai pe Allah şi să ne lepădăm de cei cărora se închinau strămoşii noştri? Atunci, fă să vină ceea ce cu care ne ameninţi pe noi, dacă te numeri printre cei care spun adevărul!”

71. El le-a zis: „Iată, va cădea asupra voastră pedeapsa şi mânia Domnului vostru! Voi vă certaţi cu mine despre unele denumiri[759], date de voi şi de strămoşii voştri, fără ca Allah să fi făcut să coboare vreo dovadă în legătură cu acestea? Deci, aşteptaţi! Şi eu mă număr printre cei care aşteaptă împreună cu voi!”

72. Noi l-am salvat pe el, precum şi pe cei aflaţi cu el, prin milostivirea Noastră, iar pe cei care socoteau minciuni semnele Noastre i-am nimicit din rădăcină, căci ei nu credeau!

73. Şi [celor din poporul] Semud le-am trimis Noi pe fratele lor: Salih![760] El le-a spus: „O, poporul meu! Supuneţi-vă lui Allah! Afară de El nu există pentru voi altceva de adorat! Aveţi dovadă clară de la Domnul vostru! Iată, această cămilă a lui Allah este un semn pentru voi! Lăsaţi-o, deci, să se hrănească pe pământul lui Allah şi să nu-i faceţi nici un rău! Altfel, vă va apuca o pedeapsă dureroasă![761]

74. Şi aduceţi-vă aminte că, după [poporul] Aad, El v-a desemnat pe voi ca urmaşi şi v-a aşezat pe pământ. Ridicaţi palate pe şesuri şi faceţi locuinţe prin stânci! Pomeniţi de binefacerile lui Allah şi nu provocaţi tulburări pe pământ, ca nişte intriganţi!”

75. Atunci, fruntaşii poporului, care se îngâmfau, ziseră celor mai slabi dintre ei, care credeau: „Ştiţi voi, oare, că Salih este trimis, cu adevărat, din partea Domnului său?” Aceştia au spus: „Da, noi credem că el a fost trimis!”

76. Atunci, trufaşii ziseră: „Noi nu credem în ceea ce credeţi voi!”

77. Ei tăiară picioarele cămilei, ieşind astfel în afara poruncii Domnului lor, şi ziceau: „O, Salih, adu peste noi ameninţarea ta, dacă eşti cu adevărat cel trimis!”

78. Şi i-a apucat, atunci, cataclismul, iar dimineaţa au rămas în genunchi, prin casele lor!

79. Iar el (Salih) s-a întors de la ei, zicând: „O, poporul meu! Eu v-am transmis mesajul Domnului meu şi v-am sfătuit spre bine, dar voi nu-i iubiţi pe sfetnici!”

80. Şi Lot[762] spuse poporului său: „O, poporul meu! Voi faceţi spurcă- ciunile pe care nu le-a făcut nimeni, dintre făpturile de dinaintea voastră?

81. Voi vă duceţi la bărbaţi, în locul femeilor, pentru poftele voastre. De aceea, voi sunteţi, cu adevărat, un popor de desfrânaţi!”

82. Şi ca răspuns, cei din poporul său nu i-au spus decât: „Scoateţi-i[763] din cetate! Căci, ei se dau drept nişte preacuraţi!”

83. Dar Noi l-am salvat pe el, împreună cu cei din familia sa, afară de soţia sa, care s-a numărat printre cei rămaşi în urmă[764].

84. Apoi, Noi am făcut să cadă asupra lor o ploaie. Iată care anume a fost sfârşitul celor vinovaţi!

85. Şi celor din Medyen[765], fratele lor, Şuayb[766], le-a spus: „O, poporul meu! Arătaţi supunere faţă de Allah! Afară de El nu există altceva de adorat pentru voi!Într-adevăr, v-a sosit o dovadă clară de la Domnul vostru! Cântăriţi şi măsuraţi corect şi nu daţi oamenilor cu lipsă bunurile lor! Şi nu provocaţi tulburări pe pământ, după rânduirea lui! Acestea vor fi mai bune pentru voi, dacă vă număraţi dintre cei care cred.

86. Şi nu staţi pe toate drumurile ca să-i ameninţaţi şi să-i opriţi pe cei care merg pe drumul lui Allah şi care cred în El, căutând să-i suciţi! Gândiţi-vă că voi eraţi puţini, iar El v-a înmulţit. Iată care a fost sfârşitul celor răufăcători!

87. Dacă unii dintre voi cred în mesajul cu care am fost trimis eu, alţii nu cred. Deci, răbdaţi până ce Allah va hotărî între noi! Căci, El este cel mai bun judecător!”

88. Mai marii poporului său, plini de trufie, i-au zis: „O, Şuayb! Noi te vom scoate din cetatea noastră, precum şi pe cei care cred împreună cu tine! Sau vă veţi întoarce la credinţa noastră!” Iar el le-a spus: „Chiar dacă noi nu vrem?

89. Noi am născoci blasfemie împotriva lui Allah, dacă ne vom întoarce la credinţa voastră, după ce Allah ne-a salvat de ea. Să revenim oare la aceasta?Doar dacă voieşte Allah, Domnul nostru! Domnul nostru cuprinde totul cu ştiinţa Sa! Noi ne bizuim doar pe Allah! O, Stăpânul nostru! Hotărăşte, cu dreptate, între noi şi poporul nostru! Căci, Tu eşti cel care hotărăşte cel mai bine!”

90. Iar fruntaşii poporului său, care nu credeau, ziseră: „Dacă voi îl veţi urma pe Şuayb, veţi avea de pierdut!”

91. Atunci, i-a apucat cataclismul, iar dimineaţa i-a găsit în locuinţele lor în genunchi!

92. Ca şi cum, cei care îl socoteau mincinos pe Şuayb n-ar fi locuit pe-acolo! Căci, au avut de pierdut tocmai cei care îl făceau pe Şuayb drept mincinos.

93. Iar el şi-a întors faţa de la ei, zicând: „O, poporul meu! Eu v-am dat de ştire cele trimise de Domnul meu şi v-am sfătuit spre bine! Cum să mă întristez eu pentru un popor de necredincioşi?”

94. Noi n-am trimis vreun profet, în vreo cetate, fără constrângerea şi strâmtorarea populaţiei de acolo! Poate că vor arăta umilinţă![767]

95. Apoi, am schimbat răul cu binele, pentru ei, până ce au uitat şi au zis: „Strămoşii noştri, de asemenea, erau atinşi de strâmtorări şi de satisfacţii!” Iar Noi i-am apucat pe neaşteptate, tocmai când ei nu se gândeau la aceasta!

96. Dacă locuitorii acelor cetăţi - ţinuturi ar fi crezut şi s-ar fi temut, desigur, Noi le dădeam belşug, din cer şi de pe pământ, dar ei au zis: „Minciuni!” De aceea, Noi i-am surprins pentru cele agonisite de ei.

97. Oare locuitorii acelor cetăţi - ţinuturi erau convinşi că nu va veni peste ei pedeapsa Noastră, noaptea, pe când dormeau?

98. Oare locuitorii acelor cetăţi - ţinuturi erau siguri că pedeapsa Noastră nu va veni peste ei, în timpul zilei şi când ei se distrau?

99. Sau se credeau ei la adăpost de stratagema[768] lui Allah? Dar nimeni nu se poate socoti la adăpost de stratagema lui Allah, decât poporul aflat în pierzanie!

100. Cei care moştenesc pământul, după alţi locuitori, nu se călăuzesc oare de aceea că Noi, dacă voim, îi putem pedepsi pentru păcatele lor şi putem să pecetluim inimile lor, încât ei să nu audă nimic?

101. Iată cetăţile[769] despre care Noi îţi istorisim Ţie [O, Muhammed!]. Profeţii lor le aduseseră dovezi clare, dar cei de acolo n-au fost în stare să creadă în adevărurile pe care, mai înainte, le socoteau minciuni. Iată, aşa pecetluieşte Allah inimile celor care nu cred!

102. Şi, la cei mai mulţi dintre ei Noi n-am găsit respect faţă de legământ! Dimpotrivă, pe cei mai mulţi i-am găsit în rătăcire!

103. Apoi, după ei[770], Noi l-am trimis pe Moise (Musa), cu semnele Noastre, la Faraon (Fir’avn) şi la fruntaşii lui, dar ei le-au tăgăduit[771]. Iată, deci, care anume a fost sfârşitul celor nelegiuiţi!

104. Şi zise Moise: „O, tu, Faraone! Eu sunt trimis din partea Stăpânului lumilor!

105. Ca să nu spun decât adevărul. Eu am venit la voi cu dovadă clară din partea Domnului vostru. Trimite-i, deci, împreună cu mine, pe Fiii lui Israel[772]!”

106. El [Faraonul) zise: „Dacă ai venit cu o dovadă, atunci, adu-o aici, dacă te numeri printre cei sinceri!”

107. Atunci, el (Moise) aruncă toiagul său şi iată-l că a devenit un şarpe adevărat[773]!

108. Apoi, el şi-a scos mâna şi iată, părea albă[774], pentru cei care se uitau!

109. Mai marii poporului Faraonului ziseră: „Acesta este un magician priceput!”

110. El (Faraonul) zise: „El vrea să vă alunge din pământul vostru! Ce propuneţi voi?”

111. Ei ziseră: „Fă să aştepte el şi fratele său[775]! Şi trimite strângători prin oraşe!

112. Pentru ca ei să aducă la tine pe toţi magicienii pricepuţi!”

113. Şi veniră magicienii la Faraon, zicând: „Există vreo răsplată pentru noi, dacă devenim biruitori?”

114. El (Faraonul) le spuse: „Da, voi veţi face parte dintre apropiaţii mei!”

115. Ei ziseră: „O, Moise! Arunci tu, sau vom arunca noi, mai întâi?”

116. El le-a spus: „Aruncaţi voi!” Iar îndată ce au aruncat, ei au fermecat ochii oamenilor şi i-au speriat prin vrăjile lor grozave[776].

117. Iar Noi i-am revelat lui Moise (Musa): „Aruncă-ţi toiagul tău!” Când s-au uitat, au văzut că acesta devora cele născocite de ei!

118. În felul acesta, adevărul a ieşit la iveală, iar cele născocite de ei au fost în zadar[777].

119. Ei[778] au fost învinşi şi se făcură pitici!

120. Şi se plecară vrăjitorii în genunchi;

121. Zicând: „Noi credem în Stăpânul lumilor!

122. Domnul lui Moise şi Aaron[779]l”

123. Faraonul zise: „Voi credeţi în el înainte ca eu să vă fi dat voie? Acesta a fost un vicleşug urzit de voi în cetate-ţară, ca să-i scoateţi pe cei din neamul său[780]! Dar, veţi afla!

124. Eu voi tăia mâinile şi picioarele voastre cruciş[781], iar apoi vă voi spânzura pe toţi, în mod sigur!”

125. Ei ziseră: „Noi ne întoarcem către Domnul nostru;

126. Iar tu te vei răzbuna pe noi numai pentru faptul că am crezut în semnele Domnului nostru, când ele ne-au venit! O, Doamne! Dă-ne nouă răbdare şi fă-ne să murim în supunere[782]!”

127. Mai marii poporului Faraonului au zis: „Tu vei lăsa oare pe Moise (Musa) şi poporul său ca să provoace tulburări pe faţa pământului, părăsindu-te pe tine şi pe idolii tăi?” Iar el le-a zis: „Vom ucide pe fiii lor şi vom lăsa în viaţă femeile lor şi vom fi superiori lor şi biruitori!”

128. Atunci, Moise (Musa) zise poporului său: „Cereţi ajutorul lui Allah şi fiţi cu răbdare! Pământul aparţine lui Allah, care face moştenitori pe cine vrea, dintre robii Săi. Iar sfârşitul este al celor care se tem[783]!”

129. Iar ei ziseră: „Noi am suferit şi mai înainte de venirea ta la noi şi după venirea ta la noi!” El le zise: „Se prea poate ca Domnul vostru să-i nimicească pe duşmanii voştri, iar pe voi să vă facă urmaşi pe pământ, ca să vadă ce fapte anume veţi săvârşi voi[784]!”

130. Într-adevăr, Noi i-am pedepsit pe oamenii Faraonului cu ani de lipsuri şi cu crize de recolte, ca să le fie pildă.

131. Apoi, când le venea binele, ei spuneau: „Aceasta ni se datorează nouă!”, iar dacă venea peste ei vreun rău, îl puneau pe seama lui Moise (Musa) şi a celor care îl însoţeau pe el, ca o pasăre de rău augur. Oare pasărea lor nu se află lângă Allah? Dar mulţi dintre ei nu ştiu aceasta!

132. Şi ei ziseră: „Orice minune ne vei aduce, ca să ne vrăjeşti, noi tot nu te vom crede pe tine!”

133. Iar Noi am trimis asupra lor potop şi lăcuste şi gândaci şi broaşte şi sânge[785], ca semne clare. Dar ei tot au arătat trufie şi au rămas un popor de păcătoşi[786].

134. Şi când pedeapsa venea asupra lor, ei ziceau: „O, Moise! În virtutea cuvântului dat ţie, roagă-te de Stăpânul tău pentru noi, iar dacă ne izbăveşti de pedeapsă, noi te vom crede cu adevărat şi-i vom trimite cu tine pe Fiii lui Israel.”

135. Dar, îndată ce Noi am ridicat pedeapsa lor, până la termenul la care ei trebuiau să ajungă, iată că ei au şi încălcat făgăduiala lor!

136. Iar Noi ne-am răzbunat pe ei şi i-am înecat în mare, deoarece au socotit semnele Noastre ca mincinoase şi au rămas cu nepăsare faţă de ele.

137. Iar pe oamenii acelui popor oprimat i-am desemnat ca moştenitori în partea răsăriteană a pământului şi în partea lui apuseană, pe care Noi le-am binecuvântat[787]. Şi s-a îndeplinit astfel Cuvântul frumos al Domnului Tău în privinţa Fiilor lui Israel, pentru răbdarea lor. Şi am nimicit tot ce făcea Faraonul, precum şi cei din poporul său, ca şi cele ce construiau ei.

138. Şi am făcut ca Fiii lui Israel să treacă prin mare. Ei au venit peste un popor care se închina idolilor. Şi au zis: „O, Moise! Fă-ne şi nouă un idol, ca idolii lor[788]!” El (Moise) le-a spus: „Voi sunteţi un popor de ignoranţi!

139. Ceea ce adoră ei va fi nimicit şi făptuirea lor va fi în zadar!”

140. El (Moise) mai zise: „Oare să vă caut eu un idol, în locul lui Allah, devreme ce El v-a hărăzit cu preţuire mai mare decât toţi ceilalţi?”

141. Şi când Noi v-am salvat pe voi de oamenii Faraonului, care vă supuneau la cele mai grele pedepse! Ei ucideau pe fiii voştri şi lăsau în viaţă femeile voastre! A fost o mare încercare din partea Domnului vostru!

142. Şi Noi i-am dat lui Moise termen de treizeci de nopţi, pe care le-am completat cu încă zece nopţi, urcând la patruzeci de nopţi termenul hotărât de Domnul său[789]. Atunci, Moise zise fratelui său Aaron (Harun): „Stai în locul meu peste poporul meu şi fă dreptate şi nu merge pe drumul celor care provoacă tulburări!”

143. Când a venit Moise la termenul stabilit de Noi[790], Domnul său i-a vorbit. Atunci, el zise: „O, Doamne! Fă-mă să Te văd şi să Te privesc!” El (Allah) îi zise: „Tu nu vei putea să Mă vezi! Dar priveşte spre acest munte! Dacă el va sta nemişcat, atunci, Mă vei putea vedea pe Mine!” Iar când Domnul său se arătă Muntelui, acesta se ruină numaidecât şi Moise căzu ca trăznit, scoţând un strigăt, iar după ce-şi reveni, el spuse: „Slavă Ţie! Eu mă întorc la Tine şi mă număr primul dintre credincioşi!”

144. El (Allah) zise: „O, Moise! Eu te-am ales peste oameni prin mesajele Mele şi prin Cuvântul Meu! Primeşte, deci, ceea ce îţi dau şi fii recunoscător!”

145. Şi am scris Noi pentru el, pe table (elvah), sfaturi despre toate lucrurile, precum şi dezvăluiri clare despre toate faptele[791], zicându-i: „Ţine-le pe acestea cu putere[792] şi porunceşte poporului tău să procedeze cum e mai bine! Eu vă voi arăta, îndată, ţinutul celor nelegiuiţi[793]!

146. Eu voi ţine departe de semnele (versetele) Mele pe cei care se trufesc, pe pământ, pe nedrept. Căci, chiar dacă văd toate semnele, ei tot nu cred în ele şi chiar dacă văd drumul cel bun, tot nu-l consideră drumul cel drept, iar dacă văd calea rătăcirii, o primesc drept cea bună.” Acestea, pentru că ei socot semnele (versetele) Noastre ca mincinoase şi nu le iau în seamă!

147. Dar, sunt deşarte faptele celor care socot semnele Noastre ca mincinoase. Oare vor fi ei răsplătiţi altfel decât pentru faptele pe care le săvârşesc?

148. Şi poporul lui Moise a adoptat, după plecarea lui[794], drept divinitate, o figură de viţel, făcută din podoabele lor şi care scotea un muget[795]. Oare n-au văzut ei că acesta nu le vorbea şi nu-i călăuzea pe un drum oarecare? L-au luat pe acesta[796] şi au devenit nelegiuiţi!

149. Iar când a scăpat din mâinile lor[797] şi şi-au dat seama de rătăcirea lor, ei au zis: „Dacă Domnul nostru nu se va milostivi de noi şi nu ne va mântui, noi ne vom număra, negreşit, printre cei pierduţi!”

150. Şi când se întoarse Moise la poporul său, cu mânie şi cu supărare, el zise: „Ce faptă urâtă aţi făcut voi, după mine! Aţi vrut să grăbiţi porunca Domnului vostru[798]?” Şi a aruncat tablele[799] şi l-a apucat de cap pe fratele său[800], trăgându-l spre el. Acesta i-a zis[801]: „O, fiul mamei mele! Acest popor m-a socotit slab şi puţin a rămas ca să mă ucidă pe mine! Deci, tu să nu faci ca duşmanii să râdă de mine şi nu mă socoti la fel ca acest popor de nelegiuiţi!”

151. El (Moise) zise: „O, Doamne! Iartă-mă, pe mine şi pe fratele meu, şi primeşte-ne pe noi în milostivirea Ta! Căci, Tu eşti cel mai milostiv dintre cei milostivi!”

152. Cei care au adoptat viţelul (vaca) vor fi pedepsiţi de Stăpânul lor şi se vor ruşina în viaţa lumească. Iată, astfel răsplătim Noi pe calomniatori!

153. Cât priveşte pe cei care săvârşesc fapte rele şi apoi se căiesc şi cred, Domnul Tău (O, Muhammed!) este, desigur, Iertător şi Milostiv.

154. Iar când supărarea lui Moise s-a potolit, el a luat tablele[802]. În exemplarele lor erau scrise călăuzire şi milostivire pentru cei care se tem de Domnul lor.

155. Şi Moise alese şaptezeci de bărbaţi, din poporul său, pentru înfăţişarea la timpul hotărât de Noi. Apoi, când i-a apucat cataclismul, el (Moise) a spus: „O, Domnul meu! Dacă Tu ai fi vrut, puteai să-i nimiceşti, mai înainte, pe ei, precum şi pe mine! Oare ne vei distruge pe toţi pentru cele săvârşite de unii, fără de minte, dintre noi? Aceasta nu este decât o încercare din partea Ta, prin care conduci spre rătăcire pe cine voieşti şi călăuzeşti spre calea dreaptă pe cine voieşti! Noi ne bizuim pe Tine! Iartă-ne, deci, şi mântuieşte-ne pe noi! Căci, Tu eşti cel mai bun dintre iertători[803]!

156. Şi prescrie pentru noi binele, în viaţa lumească şi în cea de-apoi! Iată-ne pe noi întorşi la Tine, cu călăuzire!” El (Allah) zise: „Pedeapsa Mea ajunge până la cine voiesc Eu, iar milostivirea Mea cuprinde totul! Aceasta o voi prescrie, deci, pentru cei cu smerenie şi care se achită de obligaţia (zekăt) lor, precum şi pentru cei care cred în semnele Noastre!

157. Ca şi pentru cei care ascultă de cel Trimis[804], Profetul [neînvăţat][805], despre care au găsit scris în Tora (Tevrat) şi în Evanghelie (Indjil), aflate la ei. El (Muhammed) le va porunci binele şi îi va opri de la rele şi le va îngădui ce este curat şi le va interzice tot ce este necurat (spurcat) şi va ridica poverile lor şi va lua lanţurile de pe ei[806]. Cei care vor crede în El şi îl vor sprijini şi îl vor ajuta şi care vor crede în Lumina[807] coborâtă cu El, tocmai aceia vor fi cei câştigători!”

158. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „O, voi, oameni! Eu sunt mesagerul lui Allah, Stăpânul cerurilor şi al pământului, trimis de El pentru voi, toţi! Nu există ilah afară de El! El dă viaţa şi moartea! Deci, credeţi în Allah şi în Trimisul Său, Profetul cel [neînvăţat] care crede în Allah şi în Cuvintele Sale şi supuneţi-vă Lui! Poate veţi fi călăuziţi spre calea cea dreaptă!”

159. Şi printre cei din poporul lui Moise (Musa) se află o comunitate care merge pe calea cea dreaptă şi care se comportă cu dreptate faţă de El[808].

160. Iar Noi i-am împărţit în douăsprezece triburi [seminţii), comunităţi[809], şi i-am revelat lui Moise, când poporul său i-a cerut ca să-şi potolească setea[810], zicându-i: „Loveşte cu toiagul tău în piatră!” Atunci, au ţâşnit din ea 12 izvoare. Fiecare seminţie a aflat izvorul de la care să bea. Apoi, le-am pregătit umbra unor nori şi am făcut să le coboare mană şi prepeliţe[811], zicându-le: „Mâncaţi tot ce este curat din bunătăţile pe care vi le-am oferit!” Dar, nelegiuirea lor nu ne atinge pe Noi, ci ei se tiranizează pe ei înşişi.

161. Şi li s-a spus: „Aşezaţi-vă în această cetate[812] şi consumaţi din cele dorite de voi şi spuneţi: [Hittatun![813]] şi intraţi prin poartă cu plecăciune, iar Noi vom ierta greşelile voastre! Şi vom dărui mai multe foloase celor binefăcători!”

162. Dar, unii nelegiuiţi dintre ei au schimbat vorba spusă lor[814], iar Noi le-am coborât din cer o pedeapsă pentru nelegiuirea lor[815].

163. Tu[816] întreabă-i despre cetatea aflată pe ţărmul Mării[817], unde ei depăşeau măsura în Sabat[818].În ziua de Sabat, peştii veneau la ei, ieşind la suprafaţă, valuri după valuri, dar nu veneau când nu era Sabat. Iată, aşa îi ispiteam Noi pe cei care făceau nelegiuiri!

164. Unii dintre ei[819] au zis: „De ce oare le daţi sfaturi celor pe care Allah îi va nimici sau îi va pedepsi cu o pedeapsă straşnică?” Iar ceilalţi ziseră: „Ca să ne scuzăm faţă de Domnul vostru!” Poate că se vor comporta cu smerenie!

165. Apoi, când ei au dat uitării îndemnurile care le fuseseră amintite, Noi i-am salvat pe cei care îi opreau de la fapte rele şi i-am surprins cu o pedeapsă aspră pe cei care săvârşeau nelegiuiri.

166. Apoi, pentru că, datorită trufiei lor, ei au încălcat cele interzise, Noi le-am zis: „Deveniţi ca maimuţele, demni de dispreţuire[820]!”

167. Şi Domnul Tău (O, Muhammed!) le-a dat de veste că va trimite asupra lor[821] pe cineva care să-i pedepsească, cu osândă grea, până în Ziua de-apoi. Căci, Domnul Tău este grabnic la pedeapsă! Dar El este, totodată, Îndurător şi Milostiv!

168. De asemenea, Noi i-am împărţit, pe pământ, în comunităţi[822]. Printre ei există oameni de bine, dar există şi unii altfel decât aceştia. Noi i-am ispitit şi cu binele şi cu răul! Poate vor reveni[823]!

169. Apoi, s-au succedat urmaşii, care au moştenit Scriptura[824]. Ei au ales ce era mai de jos[825], zicând: „Aceasta ni se va ierta nouă!” Dacă le-ar veni un alt folos asemănător, ei l-ar primi şi pe acela! Oare n-au jurat ei, pe Scriptură, că nu vor spune despre Allah nimic altceva decât Adevărul, când au citit ce scrie în Scriptură? Dar, Casa cea din urmă[826] este, negreşit, mai bună! Oare nu pricepeţi?

170. Iar cât priveşte pe cei care se ţin de Scriptură cu tărie şi îndeplinesc rugăciunile, Noi nu lăsăm să se irosească răsplata celor de bine!

171. Când am ridicat Muntele[827], ca un umbrar, deasupra Fiilor lui Israel, ei au crezut că se va nărui peste ei. Apoi [le-am zis]: „Păstraţi bine ceea ce v-am dat vouă[828] şi amintiţi-vă de cuprinsul ei, ca să vă comportaţi cu smerenie!”

172. Şi când Domnul Tău i-a scos, din fiii lui Adam, din coapsele lor, pe urmaşii lor, le-a zis: „Oare nu sunt Eu Domnul vostru?” Şi i-a pus să mărturisească ei înşişi: „Da, noi mărturisim aceasta”, pentru că, în Ziua de-apoi, voi puteţi să spuneţi: „Noi n-am ştiut de aceasta[829]!”

173. Sau veţi putea spune: „Mai înainte, părinţii noştri născoceau idoli, iar noi suntem urmaşii lor, după ei. Oare Tu ne vei nimici pe noi pentru cele ce făceau ei în zadar?”

174. Iată, aşa dezvăluim Noi semnele Noastre! Poate vor reveni!

175. Tu (O, Muhammed!) povesteşte-le vestea despre cel căruia Noi i-am dat semnele Noastre, dar care s-a dezis de ele. Diavolul l-a făcut să-l urmeze şi el s-a numărat printre cei răzvrătiţi[830]!

176. Dacă Noi vroiam, puteam să-l preamărim cu aceste semne ale Noastre, dar el a înclinat spre cele pământeşti şi s-a supus poftelor sale. Pilda lui este ca pilda câinelui: dacă îl ataci, el îşi scoate limba, gâfâind, iar dacă îl laşi, tot îşi scoate limba, gâfâind. Iată pilda unui popor care socoate versetele Noastre ca mincinoase! Tu povesteşte-le această poveste! Poate se vor gândi!

177. Cât de rea este pilda poporului care socotea semnele Noastre ca mincinoase şi care se tiraniza pe sine însuşi!

178. Cel pe care îl călăuzeşte Allah, acesta găseşte calea cea dreaptă, iar cel pe care îi rătăceşte, aceia au de pierdut.

179. Într-adevăr, Noi am creat pentru Iad multe duhuri rele (djinn) şi mulţi oameni! Ei au inimi, dar nu înţeleg cu ele şi au ochi, dar nu văd cu aceştia şi au urechi, dar nu aud cu ele. Iată, ei sunt ca şi animalele, poate şi mai rătăciţi! Ei sunt cu adevărat cei care nu iau seamă!

180. Lui Allah aparţin numele cele mai frumoase[831]. Rugaţi-vă, deci, de El cu acestea şi lăsaţi-i pe cei care iau în derâdere numele Sale[832]. Ei îşi vor primi răsplata lor după faptele lor!

181. Printre cei creaţi de Noi există o comunitate care se călăuzeşte de dreptate şi se comportă cu justeţe.

182. Pe cei care socot versetele Noastre ca mincinoase îi vom atrage, treptat, [spre pierzanie], fără ca ei să-şi dea seama.

183. Şi le voi da termen! Căci, stratagema Mea este straşnică[833]!

184. Ei nu s-au gândit oare? Tovarăşul lor[834] nu este stăpânit de nici un duh rău (djinn)! El nu face decât să avertizeze în mod clar.

185. Ei nu văd oare împărăţia din ceruri şi de pe pământ şi cele create de Allah şi că sfârşitul lor este deja aproape? În ce faptă vor crede ei după aceea?

186. Cei duşi în rătăcire de Allah nu au pe nimeni drept călăuză. Căci, El îi lasă să bâjbâie în rătăcirea lor!

187. Ei Te întreabă (O, Muhammed!) despre Ceas [ul cel din urmă]: „Când anume va veni?” Tu spune-le: „Ştiinţa se află doar la Domnul Meu! Numai El îl va dezvălui la timpul său! Va cădea greu în ceruri şi pe pământ, iar peste voi va veni pe neaşteptate!” Ei Te întreabă ca şi cum Tu ai şti ceea ce este tainic. Tu spune-le: „Ştiinţa se află doar la Allah!” Dar cei mai mulţi oameni nu pricep aceasta!

188. Tu spune-le: „Eu nu sunt în stare de nici un folos sau de nici o pagubă, în afară de ceea ce voieşte Allah! Dacă Eu aş fi cunoscut tainele, aş fi căutat binele din belşug şi nu m-ar fi atins nici un rău. Eu nu sunt decât un vestitor şi cel care avertizează poporul crezător!”

189. El este cel care v-a creat pe voi dintr-un singur suflet[835], iar din el, a creat-o pe soţia sa[836], pentru ca el să stea alături de ea. Şi îndată ce el a acoperit-o[837], ea s-a împovărat cu o sarcină uşoară, pe care o purta cu ea[838]. Apoi, când s-a îngreunat, ei s-au rugat de Allah, Domnul lor, zicând: „De ne vei da ceva bun[839], noi îţi vom fi recunoscători!”

190. Iar când El le-a dăruit ceva bun, ei I-au atribuit asociaţi, în legătură cu ceea ce le-a dăruit[840]. Dar, Allah este absolut liber de orice îi asociază ei[841].

191. Oare ei vor să-I asocieze [idoli] care nu sunt în stare să creeze nimic?

192. Şi care nu-i pot ajuta nici pe ei şi nici pe ei înşişi?

193. Iar dacă voi îi chemaţi[842] pe calea cea dreaptă, ei nu vă pot urma pe voi. Căci, ori că îi chemaţi, ori că rămâneţi în tăcere, pentru ei este la fel.

194. Cei pe care îi invocaţi voi, în locul lui Allah, sunt robi ca şi voi[843]. Chemaţi-i pe ei, să vă răspundă vouă, dacă sunteţi drepţi!

195. Oare au ei[844] picioare de umblat? Sau au ei mâini cu care să apuce sau ochi cu care să vadă sau urechi cu care să audă? Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Chemaţi-i pe aceşti asociaţi ai voştri şi apoi uneltiţi împotriva Mea şi nu-mi daţi răgaz deloc!

196. Fără îndoială, chezaşul Meu este Allah, cel care a făcut să coboare Cartea (Coranul). El este chezăşia tuturor celor buni.

197. Iar cei pe care îi invocaţi voi, în locul Său, nu sunt în stare să vă ajute şi nu pot ajuta nici pe ei înşişi!”

198. Şi dacă îi chemi pe drumul călăuzirii, ei nu te aud pe tine. îi vezi că se uită la tine, dar ei nu văd!

199. Tu (O, Muhammed!) mergi pe calea iertării şi porunceşte după obicei[845] şi lasă-i pe neştiutori!

200. Şi dacă, vreodată, Te îndeamnă Diavolul la ispită, Tu (O, Muhammed!) caută refugiu la Allah. Căci, El aude şi ştie!

201. Cei cuprinşi de evlavie, când sunt atinşi de un rău de la Diavoli, pomenesc [pe Allah] şi văd numaidecât cu claritate.

202. Cât priveşte pe prietenii lor, pe aceştia [diavolii] îi duc în rătăcire şi ei nu mai pot scăpa.

203. Şi dacă Tu le prezinţi vreun semn[846], ei spun: „Oare nu l-ai născocit Tu[847]?” Tu spune-le: „Eu nu fac decât ceea ce Mi se revelează de către Domnul Meu!” Iată, acestea (versetele) sunt dovezile clare care vin de la Stăpânul vostru, precum şi călăuziri şi milostiviri pentru un popor de credincioşi!

204. Iar când se recită Coranul, plecaţi auzul vostru şi ascultaţi în linişte! Poate vă veţi număra printre cei mântuiţi!

205. Şi pomeneşte-L pe Domnul Tău, din sufletul Tău, cu umilinţă şi cu evlavie, dimineaţa şi seara, şi cu voce slabă şi nu Te număra printre cei delăsători[848]!

206. Şi cei care se află alături de Domnul Tău[849] nu sunt cuprinşi de trufie în supunerea lor faţă de El. Ei îl preaslăvesc şi se prosternează[850] în faţa Lui.

[719] Punte, creastă, zid, perete; Purgatoriul dintre Rai şi Iad.

[720] E. L. M. S.: Litere arabe enigmatice.

[721] Din cauza nesupunerii locuitorilor.

[722] Mesaje, prin profeţi, îngeri etc.

[723] Allah este prezent peste tot şi tot timpul.

[724] Aici este vorba de cei cu fapte bune.

[725] Mai grele fiind faptele lor cu păcate.

[726] Chip de om (Adam).

[727] Iblis: Diavol; iniţial, acesta făcea parte dintre îngeri, dar, pentru nesupunere, a fost izgonit dintre îngeri, devenind, din dorinţa de răzbunare, un adversar permanent al lui Allah şi un mare ispititor al oamenilor.

[728] Izgonirea Diavolului din Rai.

[729] Ziua adunării, pentru Judecata de-apoi.

[730] Pentru a-i ispiti pe oameni şi pentru a-i abate din calea lui Allah.

[731] Pentru că vor fi duşi în rătăcire de Diavol.

[732] Versetul se referă şi la oamenii care îl vor urma pe Diavol.

[733] Dacă veţi mânca din fructul oprit.

[734] Până la moarte.

[735] În momentul învierii.

[736] Adam şi Eva (Adem ve Havva).

[737] Spre Ka ‚aba (din Mekka). La început, musulmanii priveau spre Ierusalim (Kudûs).

[738] Islamul interzice unele obiceiuri păgâne, printre care şi înconjurul Ka’abei prin lepădarea de straie.

[739] În verset se face deosebire între viaţa lumească şi Lumea de-apoi în privinţa veşmintelor (podoabelor), de acestea folosindu-se, în lumea de aici, toţi oamenii, deci şi necredincioşii.

[740] Este vorba de predestinaţie, destin prescris.

[741] Este vorba de cei care urmaseră şoaptele Diavolului.

[742] Pe înaintaşi, pentru faptul de a fi dus-o în rătăcire.

[743] El-Djemel (al-Djamal): după unii: cămilă, după alţii: funie groasă, otgon.

[744] În Rai.

[745] A’raf: Puntea dintre Rai şi Iad, unde vor sta cei cu fapte bune şi rele, egale, cât va voi Allah, pentru ca, apoi, să decidă cine va merge în Rai şi cine în Iad.

[746] Cei demni de Rai se vor prezenta cu veşminte albe, iar cei demni de Iad în veşminte negre.

[747] Adică, musulmanii.

[748] Necredincioşii.

[749] Este vorba de Coran, care se adresează tuturor oamenilor.

[750] A Apocalipsei, a învierii, a Judecăţii de-apoi etc.

[751] Pe pământ, în viaţă.

[752] În verset: Eyyam (plural din Yevm); comentatorii au opinii diferite despre noţiunea de zi, din text, putând fi vorba de o semnificaţie relativă (zi, perioadă, epocă, mii de ani etc).

[753] Arş: în tradiţia islamică, ar fi vorba de un Tron situat în al nouălea etaj al cerului, simbolizând puterea şi măreţia divinităţii.

[754] Să pătrundă una în alta, după anotimpuri.

[755] Cu ploaie.

[756] În acest verset, credincioşii sunt comparaţi cu un pământ roditor, iar necredincioşii cu un teren arid, fără speranţă de a da roade folositoare.

[757] Zikr: aici, în sens de poruncă divină.

[758] Profetul Hud: trimis poporului Aad, un popor vechi din Peninsula Arabia; cuvântul „frate” are sensul de membru al tribului respectiv.

[759] Denumiri de idoli, fără vreo existenţă reală.

[760] Semud (Samud): popor vechi din Peninsula Arabiei.

[761] Fruntaşii poporului Semud i-au cerut profetului Salih să scoată o cămilă femelă dintr-o stâncă, ceea ce s-a şi întâmplat prin voinţa lui Allah. Unii au crezut în profeţia lui Salih, iar acesta s-a rugat ca poporul său să lase liber cămila, dar, unii i-au tăiat picioarele şi au omorât-o. Atunci, profetul Salih a plecat în altă parte, iar poporul Semud a fost nimicit printr-un cutremur puternic.

[762] Lot (Lût): profet; era nepot de frate al lui Abraham (Ibrahim) şi locuia în Sodoma (Sedum) din Palestina.

[763] Pe Lut şi pe adepţii săi, credincioşi (din Sodoma, unde fusese trimis ca profet).

[764] Cei rămaşi în necredinţă.

[765] Medyen (Madyan): trib şi cetate.

[766] Şuayb: profet; socrul lui Moise (Musa).

[767] Vor crede sau vor cere iertare.

[768] Mekr: stratagemă, vicleşug. Viclenia nu este o însuşire a lui Allah, dar El poate lăsa pe cei păcătoşi să se bucure un timp, pentru ca apoi să-i pedepsească tocmai când ei nu se aşteaptă.

[769] Cetăţile sau ţinuturile de care a fost vorba în versetele anterioare, pedepsite pentru nelegiuirile locuitorilor lor.

[770] După unii profeţi.

[771] Se referă la semnele şi minunile arătate de Moise.

[772] Mai înainte, din cauza sărăciei, evreii plecaseră din Palestina şi se aşezaseră în Egipt. Faraonii îi foloseau pe evrei la tot felul de corvezi, iar Moise (Musa) urma să-i readucă în Palestina.

[773] Alţii vorbesc de balaur.

[774] Moise era negru la figură, dar mâna sa devenise albă, ca o altă minune.

[775] Moise şi fratele său Aaron (Harun), care îl însoţea pe Moise în Egipt.

[776] Vrăjitorii Faraonului aruncaseră funii şi bucăţi de beţe care li se păreau ca nişte şerpi celor prezenţi.

[777] Moise a ieşit învingător, prin voia lui Allah, în faţa vrăjitorilor Faraonului.

[778] Oamenii Faraonului.

[779] Musa ve Harun.

[780] Acuzaţie adusă de Faraon vrăjitorilor săi de a fi colaborat cu Moise, prin vicleşug, pentru scoaterea evreilor din Egipt.

[781] Mâna dreaptă şi piciorul stâng sau invers.

[782] Muslimin: musulmani.

[783] De Allah.

[784] După tradiţie, Faraonul şi ai săi au fost înecaţi în mare, iar Fiii lui Israel au plecat din Egipt, dar ei aveau să devină din nou stăpâni ai vechilor lor ţinuturi mult mai târziu, abia pe vremea lui David şi Solomon.

[785] Adică, apa devenea sânge, ca să nu poată fi băută de păcătoşi (drept pedeapsă).

[786] Ca să scape de astfel de nenorociri, egiptenii s-au rugat de Moise, iar acesta s-a rugat de Allah, care i-a salvat, dar ei au rămas tot în necredinţa lor, zicându-i lui Moise că este un mare vrăjitor.

[787] Estul şi Vestul Iordanului (?).

[788] În drum spre Palestina, evreii au dat peste o populaţie care se închina unor zei cu înfăţişare de tauri. Se pare că de aici s-au inspirat evreii ca să confecţioneze: Viţelul de aur (vezi şi mai departe).

[789] Este vorba de întâlnirea lui Moise, la Muntele Sinai (Tur-i Sina), cu Divinitatea.

[790] La Muntele Sinai (Tur- i -Sina).

[791] Permise şi interzise (Tora = Tevrat).

[792] În sensul de a le păstra şi de a se conforma poruncilor din Tora.

[793] Ruinele din ţinutul unor păcătoşi.

[794] La Muntele Sinai, pentru a primi mesajul divin.

[795] Este vorba de vestitul „Viţel de aur”, care, la suflarea vântului, scotea şi un sunet, ca muget de viţel.

[796] L-au socotit zeul lor.

[797] În sensul că s-a spart.

[798] Pentru Apocalipsă, judecata de apoi etc.

[799] Cu mesajele divine.

[800] Harun (Aaron), frate cu Moise (Musa).

[801] Lui Moise.

[802] Pe care le aruncase mai înainte, de supărare.

[803] Se spune că persoanele alese şi duse de Moise au pretins să vadă clar chipul Divinităţii, iar în momentul acela s-a produs un mare cutremur, ceea ce i-a determinat pe cei prezenţi să cadă la pământ, dezorientaţi. Atunci, Moise s-a rugat pentru iertarea lor şi cataclismul a fost înlăturat.

[804] Pe Muhammed.

[805] Ûmmi: după unii comentatori, acest cuvânt înseamnă „neştiutor”, „neînvăţat”, socotind că Mahomed nu ştia să scrie şi să citească, iar după alţii, Profetul ştia totul, ei atribuind, astfel, acestui cuvânt sensuri, ca: „Perfect”, „Desăvârşit”, prin revelaţia divină.

[806] Aici este vorba de abolirea unor tradiţii vechi sau obiceiuri păgâne.

[807] Coranul.

[808] Faţă de Mahomed (Muhammed). După unii comentatori ar fi vorba de evreii islamizaţi sau de o grupare de pe vremea lui Moise, care îndemna poporul iudeu spre Adevăr.

[809] Pe Fiii lui Israel, după cei 12 fii ai lui Iacob (Yakub), deveniţi 12 triburi sau 12 comunităţi.

[810] Locul fiind secetos, deşert.

[811] Menne ve-s-selva.

[812] Karye: sat, cătun; aici este vorba de Ierusalim (Kudûs) sau de altă cetate.

[813] Hittatun!: Iertare!

[814] Este vorba de cuvântul „Hittatun” rostit altfel, cu alt sens.

[815] După tradiţie, este vorba de o puternică epidemie.

[816] Profetul Mahomed.

[817] Ar fi vorba de o localitate din Golful Akaba sau din altă parte.

[818] În ziua de sâmbătă (Sabat) era oprit pescuitul pentru iudei.

[819] Unii dintre iudeii cuprinşi de smerenie.

[820] Ideea de bază ar fi exprimarea prin gesturi asemenea maimuţelor.

[821] Asupra evreilor necredincioşi.

[822] Pe iudei (în 12 comunităţi).

[823] Pe calea cea dreaptă.

[824] Kitab: Tora (Tevrat).

[825] Avantaje materiale, în schimbul modificării sensului cuprinsului Scripturii.

[826] Lumea de-apoi: Raiul.

[827] Muntele Sinai (Tur - i - Sina).

[828] Scriptura: Tora.

[829] Acest verset a suscitat un interes deosebit din partea exegeţilor, vizând responsabilitatea tuturor generaţiilor de oameni, pe considerentul cunoaşterii Creatorului de către om încă de la începutul apariţiei sale.

[830] Unul dintre învăţaţii iudei l-ar fi blestemat pe Moise.

[831] Însuşirile fundamentale ale lui Allah au fost definite prin 99 de nume distincte: Atotputernic, Atotştiutor, Milostiv, Iertător, Binefăcător, Creator etc.

[832] Unii atribuie numele date lui Allah unor idoli, deformându-le.

[833] În privinţa celor care nu se îndreaptă în termenul acordat.

[834] Profetul Mahomed era acuzat că ar fi fost posedat de demon, ca şi alţi profeţi.

[835] Din Adam (Adem).

[836] Pe Eva (Havva).

[837] S-au împreunat.

[838] Adică, a rămas însărcinată.

[839] Un copil, un urmaş.

[840] Adam şi Eva şi-au crescut copilul lor contrar credinţei în Allah.

[841] Arabii păgâni obişnuiau să pună copiilor lor nume de zei sau de idoli; deci, versetul se referă şi la generaţiile care s-au succedat după Adam şi Eva.

[842] Pe idoli (zei).

[843] Ibad: robi ai lui Allah; referire la diverse zeităţi ca: Soarele, Luna, stelele etc, în care credeau păgânii, dar care erau create tot de Allah.

[844] Adică, idolii.

[845] Urf: obicei, tradiţie; aici este vorba de obiceiuri bune, fapte bune şi nu de tradiţii păgâne, rele.

[846] Arabilor idolatri (din Mekka).

[847] Arabii păgâni aveau convingerea că Mahomed le prezenta versete create de El însuşi, ei necrezând în „Cuvântul lui Allah”.

[848] În pomenirea lui Allah.

[849] Este vorba de îngeri.

[850] Yesdjudune! Aici se procedează la prosternare sau se face semnul specific în acest sens. În Coran se găsesc mai multe versete de acest fel, care au o semnificaţie deosebită. În total, sunt 14 versete.

8. EL-ENFAL

(PRĂZILE) Sûra-8, Revelată la Medina: 75 versete (în afară de versetele 30-36)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Ei Te întreabă (O, Muhammed!) despre prăzi[851]. Tu spune-le: „Prăzile aparţin lui Allah şi Profetului Său[852]!” Temeţi-vă, deci, de Allah şi purtaţi-vă cu dreptate între voi şi arătaţi supunere faţă de Allah şi Profetul Său, dacă sunteţi credincioşi!

2. Căci, credincioşi adevăraţi sunt cei ale căror inimi tresar când se pomeneşte numele lui Allah şi a căror credinţă creşte când se citesc versetele Sale şi cei care se bizuie pe Domnul lor.

3. De asemenea, cei care se ridică pentru rugăciune şi dau din agoni- seala lor[853].

4. Iată, aceştia sunt cei credincioşi cu adevărat! Lor li se acordă ranguri lângă Domnul lor şi ei se bucură de îndurare şi de agoniseli cu generozitate.

5. De asemenea, Domnul Tău Te-a scos din casa Ta, pentru Adevăr, deşi unii dintre credincioşi nu vroiau deloc[854].

6. Iar, după ce Adevărul a ieşit la iveală, ei s-au certat cu Tine, ca şi cum ar fi fost duşi la moarte şi ar fi văzut-o cu ochii lor[855].

7. Allah vă promitea vouă una din cele două tabere, iar voi vroiaţi să vă revină cea lipsită de putere[856]. Dar Allah vroia să se îndeplinească Adevărul, potrivit vorbelor Sale, şi necredincioşii să fie nimiciţi din rădăcină.

8. El a făcut aceasta pentru Adevăr[857] şi pentru a se curma rătăcirea[858], în pofida împotrivirii celor nelegiuiţi.

9. Şi când voi vă rugaţi de Domnul vostru! Iar El a primit ruga voastră, zicând: „Eu vă voi ajuta cu o mie de îngeri, care vor fi rânduiţi unii după alţii[859]!”

10. Allah n-a făcut aceasta decât ca să vă dea o veste bună şi să linişteascăinimile voastre. Biruinţa nu poate veni decât de la Allah! Căci, Allah este Puternic şi Înţelept!

11. Iar când vă cuprinsese moleşeala, atunci, ca o protecţie din partea Sa, El a făcut să cadă peste voi apă din cer, ca să vă purifice şi ca să ia de pe voi pângărirea Satanei şi ca să încurajeze inimile voastre şi ca să dea statornicie picioarelor voastre[860].

12. Şi când Domnul Tău le-a inspirat îngerilor: „Eu sunt cu voi! Ajutaţi-i, deci, pe credincioşi! Eu voi băga spaimă în inimile necredincioşilor! Loviţi-i, deci, de gât şi loviţi-i peste degetele lor[861].

13. Căci, ei se împotrivesc lui Allah şi Profetului său!” Iar cine se împotriveşte lui Allah şi Profetului Său, să ştie că Allah pedepseşte cu asprime!

14. Gustaţi din ea! într-adevăr, pentru necredincioşi există pedeapsa Focului!

15. O, voi, credincioşi! Când vă întâlniţi cu necredincioşii care merg în ordine[862], să nu vă întoarceţi cu spatele vostru[863]!

16. Dacă, în ziua aceea, cineva îşi întoarce spatele - în afară de retragerea într-o parte, pentru o nouă luptă şi în afară de plecarea spre o altă tabără - acela va avea parte de mânia lui Allah şi locul lui va fi Iadul. Şi cât de urât este locul acela!

17. Şi apoi, nu voi i-aţi ucis pe ei! Allah i-a ucis! Iar când aruncai[864], nu aruncai Tu, ci Allah era cel care arunca! Aceasta, ca să le ofere credincioşilor un dar frumos. Căci, Allah aude şi ştie!

18. Iată, astfel slăbeşte Allah viclenia necredincioşilor!

19. Dacă aceasta-i biruinţa pe care o căutaţi voi, iată, biruinţa se află în faţa voastră[865]! Dar, dacă încetaţi [lupta], va fi mai bine pentru voi. Dacă vă veţi întoarce [la luptă], atunci, ne întoarcem şi Noi[866]! Iar tabăra voastră, chiar mai numeroasă, nu vă va ţine de adăpost. Căci, Allah este cu cei care cred!

20. O, voi, credincioşi! Supuneţi-vă lui Allah şi Trimisului Său şi nu vă întoarceţi faţa de la El[867], când auziţi!

21. Şi nu fiţi ca cei care spun: „Am auzit!”, deşi nu aud[868]!

22. Căci, în faţa lui Allah, cele mai rele animale sunt tocmai cele mute - surde, care nu înţeleg nimic[869].

23. Dacă Allah ar fi văzut la ei ceva bun, i-ar fi făcut să înţeleagă. Dar, chiar de i-ar face să audă, ei tot şi-ar întoarce spatele lor şi se vor îndepărta.

24. O, voi, credincioşi! Urmaţi pe Allah şi Profetul Său, când vă cheamă la ceea ce vă dă viaţă[870]. Şi aflaţi că Allah se interpune între om şi inima sa şi că la El vă veţi aduna!

25. De asemenea, feriţi-vă de tulburare, care nu atinge numai pe cei nelegiuiţi dintre voi[871]. Aflaţi că pedeapsa lui Allah este aspră!

26. Amintiţi-vă că voi eraţi puţini la număr, pe faţa pământului, şi eraţi slabi şi oprimaţi şi vă temeaţi să nu fiţi prinşi şi duşi de oameni[872]. Dar El (Allah) v-a dat adăpost şi v-a sprijinit şi v-a hărăzit cu bunuri, ca să fiţi recunoscători[873]!

27. O, voi, credincioşi! Nu vă hăiniţi împotriva lui Allah şi a Profetului Său! Oare veţi trăda voi, cu ştiinţă, ceea ce vi s-a încredinţat[874]?

28. Şi aflaţi că avuţiile voastre şi copiii voştri nu sunt decât motive de încercare pentru voi, iar răsplata cea mare se află lângă Allah!

29. O, voi, credincioşi! Dacă vă temeţi de Allah, El vă acordă un îndru mător[875] şi acoperă faptele voastre rele şi vă mântuieşte. Căci, Allah posedă marea bunătate!

30. Şi când necredincioşii urzeau vicleşug împotriva Ta ca să Te prindă sau să Te omoare sau să Te alunge[876]! Când ei urzeau vicleşuguri şi Allah, de asemenea, pregătea stratagemă. Căci, Allah este cel mai bun dintre strategi!

31. Iar când li se citesc versetele Noastre, ei zic: „Am auzit! Dacă dorim, şi noi putem spune asemenea lucruri. Acestea nu sunt decât povestirile celor din trecut!”

32. Cândva, ei[877] spuseră: „O, Allah! Dacă acesta (Coranul) este Adevărul de la Tine, atunci, fă să plouă asupra noastră cu pietre, din cer, sau dă-ne o pedeapsă aspră!”

33. Dar, Allah nu putea să-i pedepsească atâta vreme cât Tu (O, Muhammed!), de asemenea, Te aflai printre ei. Tot astfel, nu voia să-i nimicească devreme ce unii dintre ei cereau iertare!

34. De ce oare să nu-i pedepsească Allah, când ei îi împiedică [pe credincioşi] de la Moscheea-Sfântă[878]? Dar ei nu sunt păzitorii Săi[879]! Păzitorii Ei sunt doar cei cu smerenie! Dar cei mai mulţi dintre ei nu ştiu aceasta!

35. Iar slujbele lor din Lăcaş nu erau decât nişte şuierături şi batere din palme[880]: „Gustaţi, deci, din pedeapsă, pentru necredinţa voastră[881]!”

36. Fără îndoială, necredincioşii cheltuiesc avuţiile lor pentru împiedicarea [credincioşilor] din calea lui Allah. Şi vor mai cheltui. Apoi, aceasta va fi un motiv de mâhnire pentru ei, pentru că vor fi înfrânţi[882], iar cei care nu cred vor fi îngrămădiţi în Infern[883].

37. Aceasta, pentru ca Allah să-i separe pe cei răi de cei buni şi să pună unii peste alţii pe cei răi şi apoi să-i arunce pe toţi, grămadă, în Iad. Aceştia sunt cei demni de pierzanie!

38. Tu spune celor care nu cred că, dacă se opresc[884], li se va ierta ceea ce a fost, iar dacă se întorc din nou[885], atunci, vor avea soarta celor de dinaintea lor[886].

39. Şi luptaţi-vă cu ei până ce nu va mai rămâne tulburare şi până ce credinţa în Allah va fi în totalitate[887]! Iar dacă ei încetează, Allah vede faptele lor.

40. Şi dacă ei îşi întorc spatele lor, aflaţi că Allah vă ocroteşte pe voi! Căci, El este cel mai bun protector şi cel mai bun sprijinitor!

41. Să ştiţi că, din toate lucrurile capturate de voi drept prăzi, a cincea parte este pentru Allah şi pentru Profetul Său şi pentru cei apropiaţi[888] şi pentru orfani şi nevoiaşi şi pentru călători aflaţi pe drum, dacă voi credeţi în Allah şi în ceea ce Noi am făcut să coboare Robului Nostru[889], în ziua discernământului[890], ziua în care s-au întâlnit cele două oştiri. Căci, Allah este Atotputernic!

42. Amintiţi-vă că, atunci, voi vă aflaţi în partea mai apropiată a văii, iar ei (duşmanii) se aflau mai departe, în timp ce caravana se găsea mai jos de voi[891]. Dacă v-aţi fi dat întâlnire, voi aţi fi avut divergenţă între voi pentru momentul întâlnirii voastre. Dar Allah a sortit să fie aşa, ca să se împlinească ceea ce trebuia, pentru ca să piară cu dovadă clară cel de pierit şi să trăiască cu dovada clară cel care trebuia să trăiască[892]. Căci, Allah aude şi ştie!

43. Şi când, în vis, Allah Ţi i-a arătat mai puţini[893] [pe duşmani]! Căci, dacă Ţi-i arăta mai numeroşi, voi aţi fi căzut la îndoială şi v-aţi fi certat între voi pentru ceea ce trebuia de făcut. Dar Allah v-a ferit! Căci, El ştie ce anume se află în inimi!

44. Şi când v-aţi întâlnit, El vi i-a arătat pe ei mai puţini, în ochii voştri, iar în ochii lor vi i-a arătat pe voi mai puţini la număr, tocmai pentru ca să se împlinească porunca lui Allah! Căci, toate treburile se vor întoarce la Allah!

45. O, voi, credincioşi! Când vă întâlniţi cu vreun grup [pentru luptă], fiţi statornici şi pomeniţi deseori numele lui Allah, ca să biruiţi!

46. Şi arătaţi supunere faţă de Allah şi Profetul Său şi nu vă certaţi, între voi, că veţi fi înfrânţi şi se duce vântul prielnic! Şi fiţi statornici[894]! Căci, Allah este alături de cei răbdători!

47. Şi nu fiţi ca cei care au ieşit din ţinuturile lor cu laude şi de văzul celorlalţi pentru a-i abate [pe oameni] din calea lui Allah! Căci, Allah împresoară faptele lor[895]!

48. Şi când Diavolul a împodobit faptele lor, zicându-le: „Azi nu există nimeni, dintre oameni, ca să vă biruie pe voi, căci eu sunt aliatul vostru!” Dar, când cele două tabere s-au văzut faţă în faţă, atunci, el, sucindu-se pe călcâie, le-a zis: „Eu stau departe de voi! Căci, eu văd ceea ce voi nu puteţi vedea[896]! Eu mă tem de Allah! Căci, Allah este Aspru la osândă!”

49. Şi când făţarnicii, precum şi cei cu inimile slabe[897] ziceau: „Pe aceştia, credinţa lor îi înşeală!” Dar, cei care se bizuie pe Allah [biruie]. Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

50. Şi dacă Tu vedeai cum îngerii îi nimiceau pe necredincioşi prin lovituri pe faţă şi pe spate, zicându-le: „Gustaţi din pedeapsa Focului[898]!

51. Care se datorează celor înfăptuite de mâinile voastre!” Şi Allah nu este nedrept faţă de robii Săi!

52. Ei sunt ca şi cei din Dinastia Faraonului şi ca cei de dinaintea lor[899], care n-au crezut în semnele (ayat) lui Allah, dar Allah i-a apucat pentru păcatele lor. Căci, Allah este Puternic, aspru la pedeapsă[900]!

53. Într-adevăr, Allah nu schimbă binefacerea acordată celor dintr-o comunitate atâta vreme cât ei nu schimbă ceea ce au în sufletele lor[901]. Căci, Allah aude şi ştie!

54. Aşa cum făcuseră cei din Dinastia Faraonului şi cei de dinaintea lor, care socotiseră mincinoase semnele Domnului lor. Apoi, Noi i-am nimicit pentru păcatele lor şi i-am înecat pe cei din Dinastia Faraonului. Căci, toţi erau nelegiuiţi!

55. Pentru Allah nu există făpturi mai rele decât cei care n-au crezut şi nici nu vor mai crede!

56. De câte ori faci cu ei un legământ, de atâtea ori ei încalcă legământul lor şi nu practică smerenia[902].

57. Dacă Tu îi prinzi, în luptă, împrăştie-i, iar împreună cu ei, şi pe cei care vin în urma lor. Poate îşi vor aminti[903].

58. Dacă Te temi de hăinirea unei comunităţi, atunci, să Te lepezi de ea[904] cu justeţe. Căci, Allah nu-i iubeşte pe trădători!

59. Iar necredincioşii să nu creadă că sunt salvaţi! Ei nu Ne vor putea reduce la neputinţă!

60. Ca atare, pregătiţi-vă împotriva lor cu toate puterile voastre şi ţineţi cai hrăniţi, ca să-i înfricoşaţi pe duşmanii lui Allah şi pe duşmanii voştri, precum şi pe ceilalţi, din afara lor, pe care voi nu-i cunoaşteţi, dar pe care Allah îi cunoaşte. Pentru tot ce cheltuiţi voi pe drumul lui Allah, veţi fi răsplătiţi fără lipsă şi nu veţi fi nedreptăţiţi.

61. Şi dacă ei înclină spre pace, atunci, înclină şi Tu, la rândul Tău, şi să Te bizui pe Allah! Căci, El aude şi ştie totul!

62. Iar dacă ei vor să Te viclenească, atunci, Allah îţi va fi de-ajuns! Căci, El Te-a sprijinit cu triumful Său[905], precum şi cu cei care cred.

63. Şi tot El a apropiat inimile lor[906]. Dacă Tu ai fi cheltuit totul de pe faţa pământului, tot n-ai fi putut uni inimile lor, dar Allah i-a împăcat pe ei. Căci, El este Puternic şi Înţelept!

64. O, Tu, Profet! Allah îţi este de-ajuns, Ţie, precum şi credincioşilor care se supun Ţie!

65. O, Tu, Profet! Tu să-i îndemni pe credincioşi pentru luptă! Dacă, dintre voi, douăzeci sunt statornici, atunci, ei vor birui două sute, iar dacă se găsesc o sută, ei vor înfrânge o mie de necredincioşi. Căci, aceştia sunt un popor de nepricepuţi!

66. Acum, Allah vă aduce uşurare! Căci, El ştie că vă aflaţi într-o stare de slăbiciune[907]. Deci, dacă o sută dintre voi sunt statornici, ei vor birui două sute, iar dacă vor fi o mie, atunci, cu voia lui Allah, ei vor înfrânge două mii [de necredincioşi]. Căci, Allah este cu cei răbdători!

67. Nu există vreun profet care să ia prizonieri până ce nu domină pe pământ[908]. Voi vreţi avuţiile lumeşti, pe când Allah vrea să vă dea Lumea de-apoi! Allah este Puternic, înţelept!

68. Dacă n-ar fi existat, de mai înainte, prescripţie de la Allah[909], aţi fi dat, negreşit, peste o pedeapsă enormă, pentru ceea ce aţi luat[910].

69. Deci, mâncaţi, din prada obţinută, ceea ce este îngăduit şi curat şi temeţi-vă de Allah! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv[911]!

70. O, Tu, Profet! Tu spune captivilor aflaţi în mâinile voastre: „Dacă Allah află că aveţi ceva bun în inimile voastre[912], El vă va da mai mult decât ceea ce s-a luat de la voi[913] şi vă va ierta! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!”

71. Şi dacă ei vor să Te trădeze pe Tine[914]! Dar ei s-au hăinit şi faţă de Allah, mai înainte[915]! Apoi, El a găsit putere împotriva lor; căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

72. Cei care au crezut şi au emigrat[916] şi au luptat, pe drumul lui Allah[917], cu avuţiile şi cu sufletele (trupurile) lor, precum şi cei care i-au adăpostit şi i-au ajutat[918], aceştia sunt tutori[919] unii altora. Iar cât priveşte pe cei care au crezut şi nu au emigrat, voi nu puteţi să-i moşteniţi cu nimic până la emigrarea lor. Şi dacă ei cer ajutorul vostru, în sprijinul religiei, sunteţi datori să-i ajutaţi[920], dar nu împotriva unui neam cu care voi aveţi legământ. Căci, Allah vede faptele voastre!

73. Şi necredincioşii, la rândul lor, se ajută între ei. Dacă voi nu îndepliniţi aceasta[921], atunci, se va ivi tulburare pe pământ şi va fi o mare dezordine!

74. Cei care au crezut şi au emigrat şi s-au luptat pe drumul lui Allah, precum şi cei care i-au adăpostit şi le-au acordat sprijin, iată, aceştia sunt cu adevărat credincioşi! Lor li se cuvine îndurarea şi agoniseală din belşug!

75. Iar cei care au crezut mai târziu şi care au emigrat şi s-au luptat împreună cu voi, de asemenea, fac parte dintre voi! Totuşi, în Cartea lui Allah[922] rudenia de pântece[923] conferă prioritate între unii şi alţii[924]. Allah este Atotştiutor!

[851] Acest verset a fost revelat ca urmare a unor dispute ivite între participanţii la bătălia de la Bedr (Badr), în anul 624, pentru împărţirea prăzilor de război.

[852] Adică, Profetul le poate distribui cui anume vrea, El reprezentând, în fond, voinţa lui Allah.

[853] Ca binefacere.

[854] Referire la bătălia de la Bedr (Badr), la care unii dintre musulmani nu ar fi vrut să ia parte, iar alţii şi-au manifestat nemulţumirea lor în modul de împărţire a prăzilor, după victorie.

[855] În anul 624, o caravană a arabilor păgâni din Mekka plecase spre Damasc, sub conducerea lui Abu - Sufyan, iar la întoarcere, prinzând de veste că Mahomed vrea să-i atace, s-au întors pe altă rută. Atunci, Profetul s-a decis să atace oastea celor din Mekka, ceea ce a provocat fricţiune între musulmani. Până la urmă, s-au înţeles şi au obţinut biruinţă la Badr.

[856] Este vorba de Caravană, care era mai slabă.

[857] Adică, să biruie Islamul.

[858] Idolatria, necredinţa.

[859] Se spune că oastea Profetului era formată numai din 300 de oameni, iar păgânii erau mult mai numeroşi. La ruga Profetului, musulmanii au primit ajutorul promis în versetul de mai sus.

[860] Referire la diverse momente ale bătăliei de la Bedr (Badr), până la victoria finală a musulmanilor, conduşi de însuşi Profetul Mahomed.

[861] Este vorba de porunca dată îngerilor pentru înfrângerea necredincioşilor.

[862] La luptă.

[863] Să nu fugiţi din luptă.

[864] Profetul a aruncat cu ţărână sau cu nisip, înainte de bătălie, ca simbol al orbirii duşmanilor, în lupta de la Bedr.

[865] Versetul se adresează păgânilor, înfrângerea lor fiind hotărâtă dinainte.

[866] La luptă. În acest caz, Allah promite, din nou, ajutor musulmanilor.

[867] De la Coran.

[868] Este vorba de cei făţarnici, farisei.

[869] Versetul se adresează necredincioşilor care nu vor să audă de Islam.

[870] Îndemn la Islam şi la respectarea principiilor Islamului.

[871] Va atinge toată comunitatea.

[872] Este vorba de începuturile Islamului.

[873] Musulmanii s-au mutat de la Mekka la Medina, au obţinut biruinţă în bătălia de la Bedr (Badr) şi s-au bucurat de prăzi etc.

[874] Membrii unei familii de evrei din Medina, încălcând legământul făcut cu Profetul Mahomed, acordaseră ajutor necredincioşilor, într-o luptă, iar Profetul a vrut să- i pedepsească pentru hăinirea lor. Până la urmă, au fost iertaţi.

[875] Furkan: ceea ce deosebeşte binele de rău, lumina de întuneric etc: Coranul.

[876] Din Mekka, pe Profetul Mahomed.

[877] Necredincioşii, păgânii.

[878] Mesdjid-il-Haram(Ka’aba).

[879] Moscheii-Sfinte.

[880] Arabii păgâni se roteau în jurul Ka’abei dezbrăcaţi şi fluierând şi bătând din palme.

[881] Este vorba de pedeapsa din Lumea de-apoi.

[882] Arabii păgâni au cheltuit multe avuţii pentru bătălia de la Bedr (Badr), dar, în final, au pierdut totul şi în alte bătălii.

[883] Versetele 30-36 se referă la evenimentele anterioare Hedjirei (622).

[884] Dacă încetează duşmănia lor cu musulmanii.

[885] La luptă, la duşmănie.

[886] Adică, vor fi înfrânţi.

[887] De aici, unii au tras concluzia eronată că musulmanii ar avea obligaţia de a lupta cu necredincioşii până la victoria finală a Islamului, dar, continuarea versetului infirmă o astfel de concluzie.

[888] El-Kurba: apropiaţii (rudele) Profetului.

[889] Profetului Mahomed.

[890] El-Furkan: ziua bătăliei de la Bedr (Badr), când urma să se distingă musulmanul de necredincios, binele de rău etc.

[891] Se fac unele precizări în legătură cu poziţiile ocupate de cele trei oştiri înainte de bătălia de la Badr: (1) oastea Profetului; (2) oastea celor din Mekka; (3) Caravana condusă de Ebu-Sufyan.

[892] Biruinţa Islamului asupra necredinţei, totul fiind orânduit de Allah.

[893] Referire tot la bătălia de la Badr. Profetul visase că duşmanii erau puţini la număr, iar destăinuirea acestui vis avea să-i încurajeze pe musulmani.

[894] Îndemn pentru a nu fugi din luptă.

[895] În sensul că le cuprinde cu ştiinţa Sa. Musulmanii sunt avertizaţi să nu fie lăudăroşi ca cei din Mekka, care plecaseră cu mare tam-tam la luptă, dar au fost înfrânţi la Bedr (Badr) de oastea musulmană.

[896] Diavolul văzuse îngerii veniţi în sprijinul musulmanilor.

[897] În credinţă.

[898] În bătălia de la Badr. Prin această pildă, Allah promite sprijin musulmanilor în toate cazurile de strâmtorare (prin extindere).

[899] Care nu credeau în semnele trimise de Allah, pentru aducerea lor pe calea credinţei.

[900] În acest verset se face o similitudine între ajutorul acordat Profetului Mahomed (la Badr) şi lui Moise (Musa), în timpul Exodului din Egipt, prin pedepsirea Faraonului şi a oştirii sale pentru necredinţa lor.

[901] Dacă nu se abat din calea dreaptă.

[902] Acest verset are în vedere pe membrii unui trib de evrei care acordaseră sprijin idolatrilor, deşi făcuseră înţelegere cu Profetul Mahomed, iar ulterior au cerut scuze, după care iar şi-au încălcat legământul lor.

[903] De credinţă.

[904] De comunitatea care trădează sau de legământul făcut cu acel popor.

[905] Aşa cum a făcut în bătălia de la Badr (trimiţând îngeri).

[906] Versetul se referă la unele triburi care, după adoptarea Islamului, au pus capăt duşmăniilor dintre ele.

[907] În timpul bătăliei de la Bedr (Badr), Allah a venit în ajutorul musulmanilor, într-un moment de slăbiciune.

[908] Până ce nu-i înfrânge pe necredincioşi.

[909] Este vorba de iertarea celor care săvârşesc fapte rele, din neştiinţă.

[910] La bătălia de la Bedr (Badr) musulmanii puseseră mâna pe o pradă mare, inclusiv prizonieri, dar s-au ivit divergenţe în împărţirea prăzilor şi captivilor. Prizonierii puteau fi ucişi, dar Profetul a ales varianta eliberării lor, prin răscumpărare, ceea ce nu era poruncit, încă, la vremea aceea (vezi: Sura 47, versetul 4).

[911] Cu acest verset, Allah i-a iertat pe musulmani pentru păcatul săvârşit, prin luarea de prizonieri din dorinţa de a obţine profituri lumeşti, prin răscumpărarea lor.

[912] Adică, dacă vor înclina spre Islam.

[913] Pentru răscumpărare.

[914] Declarând, de formă, că devin musulmani.

[915] În alte împrejurări, încălcând legămintele lor.

[916] Ei se numesc: Muhadjirun; aceştia au plecat de la Mekka la Medina, împreună cu Profetul (în anul 622) sau după aceea.

[917] Ei se numesc Mudjahidun.

[918] Pe Profet şi pe cei care au emigrat la Medina. Ei se numesc: Ansar.

[919] Evliya: acest raport social le dădea dreptul să se moştenească reciproc, ca şi într-un raport de rudenie consangvină.

[920] Şi ei, la rândul lor, fiind musulmani.

[921] Dacă nu-i ajutaţi.

[922] Legea lui Allah.

[923] Este vorba de înrudirea consanguină.

[924] Prin această poruncă se abrogă unele raporturi de moştenire dintre familiile care emigraseră şi luptaseră cu Profetul Mahomed (versetul: 72), recunoscându-se dreptul de preemţiune rudelor consanguine.

9. EL-TEVBE

(CĂINŢA)[925] Sûra-9, Revelată la MEDINA (post-Hedjira): 129 versete (afară de versetele 128-129)

(Fără formula de invocare: În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!)

1. Dezlegare din partea lui Allah şi a Profetului Său privind pe idolatrii cu care aţi încheiat legământ!

2. Umblaţi pe pământ timp de patru luni[926] şi veţi afla că voi Nu-L puteţi reduce pe Allah la neputinţă! Dar Allah îi învăluie cu ruşine pe necredincioşi!

3. Şi este o chemare din partea lui Allah şi a Profetului Său către oameni, în ziua Pelerinajului-Mare[927], că Allah îi respinge pe idolatri; asemenea, şi Profetul Său. Dacă vă căiţi[928], va fi mai bine pentru voi. Dacă vă întoarceţi spatele, aflaţi că nu-L veţi putea reduce pe Allah la neputinţă[929]. Tu (O, Muhammed!) vesteşte acelor necredincioşi o pedeapsă dureroasă!

4. Sunt exceptaţi idolatrii cu care voi aţi încheiat Legământ şi care nu au avut lipsuri faţă de voi şi n-au acordat vreun sprijin cuiva împotriva voastră[930]. De aceea respectaţi până la termenul dat Legământul vostru cu ei. Căci, Allah îi iubeşte pe cei pioşi!

5. La sfârşitul lunilor sacre[931] ucideţi-i pe idolatri acolo unde îi veţi găsi, prindeţi-i şi închideţi-i şi vânaţi-i peste tot! Dacă se vor căi şi vor împlini rugăciunea şi vor da darea obligatorie (zekāt), atunci, lăsaţi-i liberi! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

6. Şi dacă vreunul dintre idolatri (müşrikin) se roagă de Tine (O, Muhammed!) pentru adăpostire[932], atunci, acordă-i adăpost până ce aude cuvântul lui Allah şi apoi condu-l până la locul unde va fi în siguranţă[933]. Căci, ei sunt un popor de neştiutori!

7. Cum să facă idolatrii Legământ cu Allah şi cu Profetul Său? Afară de cei cu care voi aţi încheiat un Legământ lângă Moscheea-Sfântă[934]. Deci, dacă ei sunt sinceri cu voi, atunci, fiţi şi voi sinceri cu ei! Căci, Allah îi iubeşte, într-adevăr, pe cei pioşi!

8. Cum adică?! Dacă ei biruiau asupra voastră, atunci, ei nu respectau nici Legământul cu voi şi nici rudenia şi nici jurământul lor! Ei vă duc pe voi cu gura, iar inimile lor vă sunt potrivnice, căci cei mai mulţi dintre ei sunt făţarnici!

9. Ei târguiesc versetele lui Allah pe un preţ mic, iar apoi îi abat pe alţii din drumul Său. Cât de nefast este ceea ce fac ei!

10. Ei nu respectă nici legământul şi nici rudenia faţă de credincioşi. Căci, tocmai ei fac parte dintre cei care depăşesc măsura!

11. Dar, dacă ei se căiesc şi îndeplinesc rugăciunea şi achită darea (zekāt), atunci, ei devin fraţi cu voi întru credinţă. Iar Noi dezvăluim versetele Noastre poporului care pricepe.

12. Dacă ei încalcă jurământul lor, după ce au făcut legământul, şi atacă credinţa voastră, atunci, luptaţi împotriva fruntaşilor acelor necredincioşi, pentru că ei nu se ţin de jurământul lor! Poate vor pune capăt!

13. Oare voi nu vă luptaţi cu cei din acel popor care şi-au încălcat jurământul lor şi au vrut să-L alunge pe cel Trimis şi care v-au atacat, primii, pe voi? Sau vă temeţi de ei? De fapt, cel de temut este Allah, dacă sunteţi credincioşi!

14. Deci, luptaţi-vă cu ei, pentru ca Allah să-i pedepsească prin mâinile voastre şi să-i umilească, iar pe voi să vă facă biruitori asupra lor şi să fericească inimile celor care cred!

15. De asemenea, El va îndepărta ura din inimile lor. Căci, Allah primeşte căinţa celui care voieşte El, pentru că Allah este Ştiutor şi înţelept![935]

16. Sau credeţi că veţi fi abandonaţi fără ca Allah să nu fi cunoscut pe acei dintre voi care luptă şi care nu se bizuie decât pe Allah şi pe Profetul Său şi pe credincioşi? Dar Allah cunoaşte faptele voastre!

17. Nu se cuvine ca idolatrii (müşrikin) să întreţină Moscheile lui Allah, de vreme ce ei depun mărturie contra lor înşişi[936]! Toate faptele lor sunt în zadar, iar ei vor rămâne veşnic în Foc![937]

18. Întreţinerea moscheilor lui Allah cade numai pe seama celor care cred în Allah şi în Ziua de-apoi şi care îndeplinesc rugăciunile şi care îşi dau darea lor obligatorie şi care nu se tem decât de Allah. S-ar putea ca ei să se numere printre cei călăuziţi![938]

19. Oare socotiţi voi la fel pe cei care dau pelerinilor apă şi întreţin Moscheea-Sfântă cu cei care cred în Allah şi în Ziua de-apoi şi care luptă pe drumul lui Allah? Dar ei nu sunt egali în faţa lui Allah! Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe cei nelegiuiţi[939]!

20. Cei care cred şi emigrează şi luptă pe drumul lui Allah, cu avuţiile lor şi personal, au un rang mai înalt în faţa lui Allah. Şi tot ei sunt cei care ajung la salvare!

21. Domnul lor le vesteşte, din partea Sa şi prin bunăvoinţa Sa, Raiuri cu bunătăţi pentru vecie;

22. Acolo vor rămâne ei pentru totdeauna. Căci, răsplata lui Allah este mare.

23. O, voi, credincioşi! Nu vă bizuiţi pe părinţii voştri şi pe fraţii voştri dacă ei preferă necredinţa faţă de credinţă! Care dintre voi se bizuie pe ei, acela însuşi este un nelegiuit.

24. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Dacă părinţii voştri şi copiii voştri şi fraţii voştri şi soţiile voastre şi cei din clanul vostru şi avuţiile agonisite de voi şi teama că negoţul vostru va scădea şi dacă locuinţele voastre, care vă plac vouă, sunt mai preţioase decât Allah şi Profetul Său şi decât lupta pe drumul Său, atunci, aşteptaţi până la venirea poruncii Sale!” Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe cei făţarnici!

25. Într-adevăr, Allah v-a ajutat în mai multe împrejurări, pentru biruinţă, cum a fost şi la Huneyn[940], când voi v-aţi îngâmfat cu numărul vostru mare, iar acesta nu v-a ajutat deloc, iar terenul, deşi întins, vi s-a părut îngust şi, până la urmă, v-aţi întors în fugă;

26. Apoi, Allah a făcut să coboare milostivirea Sa[941] asupra Profetului Său şi asupra credincioşilor, făcând să coboare oşti, pe care voi nu le vedeaţi şi cu care i-a pedepsit pe necredincioşi. Iată, aceasta a fost pedeapsa dată necredincioşilor[942]!

27. Apoi, Allah primeşte căinţa celui care voieşte El! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

28. O, voi, credincioşi! Idolatrii sunt necuraţi! De aceea, după anul acesta[943], ei să nu se mai apropie de Moscheea-Sfântă! Şi dacă voi vă temeţi de pagube, Allah, dacă vrea, vă dă belşug, prin propria Sa bunăvoinţă[944]. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

29. Luptaţi împotriva celor care nu cred în Allah şi în Ziua de-apoi şi în cele oprite de Allah şi de Profetul Său şi care nu cred în credinţa Adevărului[945], dintre posesorii de Scriptură[946], până ce dau cu mâna lor capitaţia[947] şi până ce se supun.

30. Iar evreii au spus: „Uzeyr[948] este Fiul lui Allah!” Şi creştinii (Nasara) au spus: „Mesia este Fiul lui Allah!” Aşa spun ei, prin gura lor. Ei imită spusele necredincioşilor de dinaintea lor. Allah să-i nimicească! Iată cum anume se sucesc ei!

31. Ei socot pe învăţaţii[949] lor şi pe călugării[950] lor drept Stăpâni[951], ca şi pe Mesia, fiul Mariei, în locul lui Allah, deşi nu li s-a poruncit altceva decât să se supună unui singur Allah, căci, în afară de El, nu există altceva pentru închinare (ilāh). Slavă Lui! Căci, El este dincolo de ceea ce îi asociază ei!

32. Ei vor să stingă Lumina lui Allah, cu gurile lor[952], în timp ce Allah voieşte să desăvârşească Lumina Sa, în pofida dispreţului necredincioşilor.

33. El este cel care a trimis pe Profetul Său cu călăuzire şi cu credinţa Adevărului, ca să triumfe peste toate credinţele, chiar dacă idolatrii sunt împotrivă.

34. O, voi, credincioşi! Mulţi dintre rabini şi călugări însuşesc avuţiile oamenilor, pe căi nedrepte, şi îi împiedică din calea lui Allah! Pentru cei care strâng aurul şi argintul şi nu-i cheltuiesc pe drumul lui Allah, Tu vesteşte-le o pedeapsă aspră!

35. În ziua în care cele strânse vor fi înroşite în focul Iadului şi ei vor fi stigmatizaţi pe frunte, pe părţi şi pe spate; li se va spune: „Iată cele strânse de voi! Gustaţi, deci, din cele ce aţi adunat!”

36. Potrivit celor cuprinse în Cartea lui Allah, din ziua de când Allah a creat cerurile şi pământul, lunile erau douăsprezece[953] la număr, iar patru dintre ele sunt sacre. Iată credinţa cea dreaptă! Nu tiranizaţi sufletele voastre pe durata lor! Luptaţi împotriva idolatrilor, cu toţii, aşa cum luptă ei împotriva voastră, laolaltă! Aflaţi că Allah este alături de cei pioşi!

37. A le muta[954] înseamnă a merge departe cu necredinţa. în felul acesta necredincioşii sunt duşi în rătăcire. Ei socot, într-un an, o lună permisă, iar în alt an o socot interzisă, pentru a potrivi numărul socotit sacru de către Allah. în felul acesta ei îngăduie ceea ce a interzis Allah. Faptele lor rele le sunt arătate ca bune. Dar Allah nu-i călăuzeşte pe cei din neamul necredincioşilor[955]!

38. O, voi, credincioşi! Oare ce se întâmplă cu voi? Când vi se spune: „Mergeţi la luptă pe drumul lui Allah!”, voi staţi pe loc! Preferaţi oare viaţa lumească în locul celei de-apoi? Dar viaţa lumească valorează mai puţin faţă de cea de-apoi![956]

39. Dacă vă veţi eschiva, El vă va pedepsi cu o pedeapsă dureroasă, iar în locul vostru va pune un alt popor[957]. Voi nu-i veţi putea face nici un rău! Căci, Allah este Atotputernic!

40. Dacă voi nu-L veţi sprijini[958], dar Allah L-a ajutat şi atunci când necredincioşii L-au scos[959] şi când era unul din cei doi[960]. Când amândoi se aflau în grotă[961], El spunea prietenului Său: „Nu te necăji, căci Allah este cu noi!” Apoi Allah a coborât liniştire asupra Sa şi L-a ajutat cu o oaste [de îngeri] pe care voi nu o puteaţi vedea şi a făcut să cadă pe jos vorbele necredincioşilor[962], în timp ce Cuvântul lui Allah se înălţa tot mai sus. Căci, Allah este Puternic şi Înţelept!

41. Greu sau uşor, purcedeţi în campanie[963] şi luptaţi cu avuţiile voastre şi personal pe drumul lui Allah! Aceasta-i mai bine pentru voi, dacă ştiţi!

42. Dacă era vorba de ceva apropiat sau de o călătorie la o distanţă mijlocie, ei Te-ar fi urmat pe Tine. Dar, distanţa li s-a părut lungă[964] şi grea. Şi se vor apuca ei să jure în faţa lui Allah: „Dacă am fi putut, am fi purces şi noi împreună cu voi!”[965] Ei dăunează lor înşişi. Căci, Allah ştie că ei sunt mincinoşi!

43. Allah Te iartă pe Tine! Dar, de ce le-ai dat liber, până ce nu Ţi-a fost clar cine anume spune adevărul şi cine anume spune minciuni?[966]

44. Cei care cred în Allah şi în Ziua de-apoi nu cer învoire de la Tine ca să nu lupte cu avuţiile lor şi în persoană. Iar Allah îi cunoaşte mai bine pe cei cu evlavie!

45. Cer învoire de la Tine numai cei care nu cred în Allah şi în Ziua de-apoi, precum şi cei care şovăie şi au inimile lor pline de îndoială!

46. Dacă ei ar fi vrut să iasă [pentru expediţie] se pregăteau pentru aceasta. Dar Allah n-a văzut bine plecarea lor şi, de aceea, i-a lăsat mai la urmă, zicându-li-se: „Staţi cu cei care stau pe loc!”

47. Dacă ei ar fi purces împreună cu voi, n-ar fi făcut decât să mărească necazurile voastre şi s-ar fi grăbit să provoace tulburări printre voi. Iar unii dintre voi ar fi dat ascultare iscoadelor lor. Căci, Allah îi cunoaşte bine pe nelegiuiţi!

48. Ei au vrut să provoace tulburări şi mai înainte şi au făcut totul ca să împiedice treburile Tale[967], până ce a venit dreptatea şi a biruit porunca lui Allah, chiar dacă ei nu vroiau[968].

49. Unii dintre ei ziceau: „Lasă-mă şi nu mă face să cad în ispită!”[969] Oare ei n-au căzut deja în ispită?[970] Iadul îi va cuprinde pe necredincioşi!

50. Dacă Ţi se întâmplă ceva bun, ei se întristează, iar dacă vine peste Tine vreo nenorocire, atunci, ei zic: „Noi am fost prevăzători!” şi îşi întorc spatele lor cu trufie.

51. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Nimic nu ne atinge pe Noi, în afară de ceea ce Ne-a prescris Allah pentru Noi! El este protectorul Nostru! De aceea credincioşii trebuie să se bizuie pe Allah!”

52. Tu [mai] spune-le: „Ce aşteptaţi voi, de la Noi, dacă nu unul din cele două lucruri bune[971]? Dar noi aşteptăm ca Allah să vă lovească pe voi, fie El însuşi, fie prin mâinile noastre. Deci, aşteptaţi! Căci, şi noi aşteptăm laolaltă cu voi!”

53. Tu spune-le: „Ori că daţi cu voie sau fără voie, de la voi nu se va primi nimic! Căci, voi aţi rămas un popor de perverşi!”

54. Nimic nu ar împiedica primirea de pomeni de la ei, dar ei nu cred în Allah şi în Profetul Său şi nu îndeplinesc rugăciunile, decât cu lene, şi nu dau darea obligatorie (zekāt), decât fără voia lor.

55. Să nu Te minunezi nici de avuţiile lor şi nici de copiii lor! Cu acestea, Allah voieşte să-i pedepsească în lumea pământească, iar ei să-şi dea sufletele lor ca necredincioşi!

56. Ei[972] jură în faţa lui Allah că sunt, într-adevăr, dintre ai voştri. Dar ei nu se numără dintre voi şi sunt un neam de fricoşi.

57. Dacă ei găseau adăposturi sau peşteri sau grote, alergau numaidecât într-acolo.

58. Printre ei sunt unii care Te defăimează pentru pomeni[973]. Dacă li s-ar da lor, ei ar fi mulţumiţi, iar dacă nu li se oferă lor, ei se supără![974]

59. De s-ar mulţumi ei cu ceea ce li se dă din partea lui Allah şi de Profetul Său şi ar spune: „Allah ne este de-ajuns! Allah, prin graţia Sa, şi Profetul Său ne vor face daruri! De aceea, către Allah ne îndreptăm noi dorinţele noastre!”

60. Pomenile (Sadakat) sunt pentru săraci şi cei nevoiaşi şi pentru cei care trudesc pentru ele[975] şi pentru cei ale căror inimi sunt pe cale de a fi câştigate[976] şi pentru robi[977] şi pentru cei datornici şi pentru cei care se află pe drumul lui Allah[978] şi pentru călători[979]. Iată porunca lui Allah! Căci, Allah este Ştiutor şi înţelept!

61. Iar unii dintre ei îl supără pe Profet, zicând: „El este doar ureche[980]!” Tu spune-le: „Este ureche pentru binele vostru! El crede în Allah şi în dreptcredincioşi!” El este o binefacere pentru acei dintre voi care cred! Iar cât priveşte pe cei care îl necăjesc pe Trimisul lui Allah, pentru ei există o pedeapsă dureroasă!

62. Ei (făţarnicii) jură în numele lui Allah, ca să facă pe placul vostru. Dar, ar fi mai bine pentru ei să obţină voia lui Allah şi a Profetului Său, dacă sunt credincioşi cu adevărat!

63. Oare nu ştiu ei că cei care se împotrivesc lui Allah şi Profetului Său vor fi demni de focul Iadului, unde vor rămâne în veci? Iată marea lor ruşine!

64. Fariseii se tem să nu se coboare un verset, în privinţa lor, care să vestească ce anume sălăşluieşte în inimile lor! Tu spune-le: „Voi luaţi în derâdere! Allah va scoate la iveală cele de care vă temeţi voi!”

65. Dacă Tu îi întrebai, ei ziceau: „Noi vorbeam doar în glumă!” Tu spune-le: „Dimpotrivă! Voi vă băteaţi joc de Allah şi de versetele Sale şi de Profetul Său!”[981]

66. Nu vă scuzaţi! Voi aţi devenit necredincioşi, după ce aţi crezut! Dacă Noi iertăm pe unii dintre voi[982], pedepsim pe alţii dintre voi; căci, ei sunt nelegiuiţi cu adevărat!

67. Fie făţarnicii şi fie făţarnicele sunt la fel şi unii şi alţii. Ei poruncesc ceea ce este interzis şi opresc ceea ce este bun şi sunt strânşi la mână[983]. Ei au uitat de Allah, dar şi El a uitat de ei. Căci, ipocriţii sunt cu adevărat perverşi!

68. Făgăduiala lui Allah pentru ipocriţi şi ipocrite, precum şi pentru necredincioşi este focul Iadului, unde ei vor rămâne pe veci. Aceasta le va fi de-ajuns! Şi Allah i-a blestemat! Pentru ei, o pedeapsă nesfârşită!

69. Voi sunteţi ca înaintaşii voştri! Ei erau mai puternici decât voi şi aveau avuţii mai multe şi copii mai mulţi decât voi. Ei au căutat să se folosească de cele ce aveau. Şi voi aţi căutat să vă folosiţi de ceea ce aveţi, întocmai ca cei de dinaintea voastră şi v-aţi bălăcărit, aşa cum s-au bălăcărit ei. Dar, faptele lor sunt de prisos atât în lumea pământească, cât şi în cea de-apoi! Căci, ei vor fi cei pierduţi!

70. Oare n-au aflat ei despre ceea ce s-a întâmplat cu cei de dinaintea lor, cum au fost: Poporul lui Noe (Nuh) şi Aad (Ad) şi Semud (Samud) şi poporul lui Abraham (Ibrahim) şi locuitorii din Medyen (Madyan) şi cu cetăţile răsturnate[984]? Profeţii lor le aduseseră semne clare. Şi apoi, Allah nu vroia să le facă nedreptate! Dar ei erau nelegiuiţi faţă de propriile lor suflete[985]!

71. Bărbaţii credincioşi şi femeile credincioase se bizuie unii pe alţii. Ei poruncesc binele şi interzic ceea ce este rău şi îndeplinesc rugăciunile şi achită darea (zekăt) şi se supun lui Allah şi Profetului Său. Aceştia se vor bucura de milostivirea lui Allah! Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

72. Bărbaţilor credincioşi şi femeilor credincioase Allah le-a făgăduit Raiuri prin care curg râuri şi în care vor locui pe veci, având locuinţe frumoase şi grădinile Edenului. Iar bunăvoinţa lui Allah este mai mare decât orice! Iată, aceasta-i salvarea cea mare!

73. O, Profete! Luptă contra necredincioşilor şi făţarnicilor şi poartă-Te cu asprime faţă de ei! Căci, locul lor va fi Iadul! Cât de rău este locul acela!

74. Ei jură în numele lui Allah că nu au spus, deşi au spus, cuvântul de necredinţă şi au devenit necredincioşi, după ce primiseră Islamul[986]. De aseme nea, ei plănuiseră ceva, dar n-au izbutit[987]. Ei n-au de adus alte reproşuri decât acela că Allah - ca şi Profetul Său -, prin harul Său, le-a dat belşug [credincioşilor]. Dacă ei se vor căi, va fi mai bine pentru ei. Dacă îşi vor întoarce spatele lor, Allah îi va pedepsi cu o pedeapsă dureroasă, în viaţa lumească şi în cea de-apoi! Şi nu vor avea pe pământ nici protector şi nici ajutor!

75. Iar unii dintre ei au făcut legământ în faţa lui Allah, zicând: „Dacă El ne va dărui din harul Său, noi, la rândul nostru, vom da pomeni şi ne vom număra printre cei buni!”

76. Dar, când Allah le-a dăruit din harul Său, ei au devenit avari şi şi-au întors spatele lor, cu nepăsare.

77. Şi pentru că s-au lepădat de făgăduiala dată lui Allah şi au spus minciuni, El a lăsat să pătrundă în Ziua când vor veni în faţa Lui.

78. Ei nu ştiu oare că Allah cunoaşte ceea ce ascund ei, precum şi şoaptele lor? Căci, Allah ştie cele tainice!

79. Cât priveşte pe cei care iau în derâdere pe credincioşii care fac milostenii de bunăvoie şi pe cei care dau după puterile lor, Allah îi va lua în derâdere pe ei, căci, pentru ei există o pedeapsă dureroasă[988].

80. Fie că Tu (O, Muhammed!) ceri iertare pentru ei, fie că nu ceri iertare pentru ei! Chiar dacă Te vei ruga pentru iertarea lor şaptezeci de ori, Allah tot nu-i va ierta[989]! Aceasta, pentru că ei n-au crezut în Allah şi în Trimisul Său! Căci, Allah nu călăuzeşte poporul de făţarnici!

81. Cei care au rămas în urmă s-au bucurat că au stat pe loc, prin împotrivire faţă de Profetul lui Allah şi că au refuzat să lupte cu avuţiile lor şi personal, iar celor care plecau, ei le spuneau: „Nu plecaţi la luptă pe căldura aceasta!” Tu spune-le: „Focul Iadului este şi mai dogoritor!” Măcar de-ar înţelege ei aceasta!

82. Ei vor râde puţin, dar vor plânge mult, ca răsplată pentru ceea ce au dobândit.

83. Dacă Allah Te va îndrepta spre unii dintre ei[990] şi vor cere de la Tine învoire pentru a purcede [la luptă], Tu spune-le: „Voi nu veţi ieşi cu mine la luptă, niciodată, şi nu veţi lupta împotriva duşmanului alături de Mine! Căci, prima dată, voi v-aţi declarat satisfăcuţi să staţi pe loc. Ca atare, staţi împreună cu cei care au rămas[991]!”

84. Să nu îndeplineşti rugăciune asupra unuia dintre ei care moare şi să nu stai în picioare la mormântul lui[992]. Căci, ei n-au crezut în Allah şi în Profetul Său! Şi au murit ca făţarnici!

85. Să nu Te minuneze nici avuţiile lor şi nici copiii lor! Pentru că, prin acestea, Allah voieşte să mărească pedepsirea lor în lumea aceasta, iar sufletele lor să se chinuie, ca necredincioşi[993]!

86. Iar când se coboară o Sura care spune: „Credeţi în Allah şi luptaţi împreună cu Trimisul Său!”, atunci, cei avuţi dintre ei cer voie de la Tine, zicând: „Lasă-ne pe noi să stăm împreună cu cei care rămân pe loc!”

87. Le-a părut bine să stea împreună cu femeile rămase pe loc[994], pentru că inimile lor au fost pecetluite. Căci, ei nu pricep!

88. Dar Profetul şi credincioşii au luptat, împreună, atât cu avuţiile lor, cât şi personal. Lor li se cuvin lucrurile bune! Ei vor fi cei care vor avea de câştigat!

89. Allah a pregătit pentru ei Raiuri prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne pe veci. Iată marea salvare!

90. Şi unii dintre arabii care se scuzau au venit să ceară îngăduinţă. Au rămas pe loc şi cei care minţeau în faţa lui Allah şi a Profetului Său. Acei dintre ei care n-au crezut vor avea parte de o pedeapsă dureroasă!

91. Nici un păcat pentru cei slabi şi nici pentru bolnavi şi nici pentru cei care nu au de cheltuit pentru luptă, dacă se poartă cu smerenie faţă de Allah şi Profetul Său! Nu există reproş împotriva celor care fac bine! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

92. Şi nici împotriva celor care au venit la Tine ca să le dai de încălecat[995] şi să-i trimiţi [la expediţie], iar când Tu le-ai spus: „Nu găsesc ceva de încălecat pentru voi!”, ei s-au întors cu lacrimi în ochi şi cu mâhnire că nu aveau ceva de dat[996].

93. Nu există cale [de scuză] pentru cei care au cerut îngăduinţă de la Tine, deşi erau avuţi! Pentru că ei au vrut să stea împreună cu femeile care au rămas pe loc. Iar Allah a pecetluit inimile lor. Dar ei nu ştiu aceasta!

94. Când voi vă veţi întoarce[997], ei vă vor prezenta scuzele lor. Tu spune-le: „Nu vă scuzaţi! Noi nu vă credem pe voi! Căci, Allah ne-a dat de veste faptele voastre! Allah va vedea de faptele voastre, precum şi Profetul Său! Apoi, veţi fi duşi la Cunoscătorul celor văzute şi nevăzute, care vă va da de veste faptele voastre!”

95. Ei vor jura pe Allah ca să vă întoarceţi feţele voastre spre ei, când vă veţi înapoia [de la campanie]. Întoarceţi-vă feţele voastre de la ei! Căci, ei sunt necuraţi! Locul lor va fi Iadul, pentru cele agonisite de ei!

96. Ei vă vor jura ca să-i acceptaţi. Chiar dacă voi îi veţi accepta, Allah nu-i primeşte pe cei din comunitatea celor făţarnici!

97. Arabii[998] sunt straşnici în necredinţă şi în ipocrizie şi înclinaţi să nu recunoască limitele celor revelate de Allah Profetului Său. Şi Allah este Ştiutor, Înţelept!

98. Unii dintre arabi (beduini) socot o silnicie cele de dat[999] şi aşteaptă să vină o nenorocire peste voi. Dar, nenorocirea fie pe capul lor! Căci, Allah aude şi ştie!

99. Printre arabi (beduini) sunt şi unii care cred în Allah şi în Ziua de-apoi şi socot un prilej de apropiere de Allah şi de obţinere a rugii Profetului pentru ceea ce dau ei ca pomană. Allah îi va introduce în milostivirea Sa. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

100. Allah a rămas mulţumit de primii care au emigrat[1000] şi de cei care i-au ajutat[1001], precum şi de cei care i-au urmat; şi ei, de asemenea, au adus mulţumiri lui Allah! Căci, El le-a pregătit Raiuri prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne pe veci. Iată marea salvare!

101. Printre arabii (beduinii) din jurul vostru, ca şi printre locuitorii din Medina sunt unii care se ţin de intrigi. Tu nu-i cunoşti! Dar Noi îi cunoaştem! Noi îi vom pedepsi îndoit! Apoi, ei vor fi duşi la pedeapsa cea mare!

102. Alţii recunosc păcatele lor, amestecând o faptă bună cu alta rea[1002]. S-ar putea ca Allah să primească ruga lor de iertare. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv[1003]!

103. Tu ia din bunurile lor milostenii, ca să-i purifici cu ele de păcatele lor şi apleacă-Te spre ei! Căci, ruga Ta este un motiv de liniştire pentru ei. Iar Allah aude şi ştie!

104. Ei nu ştiu oare că Allah primeşte ruga robilor Săi, precum şi pomenile (sadakat) lor şi că Allah primeşte rugile de iertare şi că este îndurător?

105. Tu spune-le: „Faceţi! Allah va vedea faptele voastre, ca şi Profetul Său şi credincioşii! Apoi, veţi fi îndreptaţi în faţa Cunoscătorului celor văzute şi nevăzute, care vă va da de veste faptele voastre.”

106. Alţii au fost lăsaţi pe seama poruncii lui Allah. El, ori îi va pedepsi, ori va primi ruga lor de iertare. Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept[1004]!

107. Unii [ipocriţi] au construit o moschee în paguba [credincioşilor] şi ca semn de necredinţă şi ca să bage intrigi printre credincioşi şi ca loc de aşteptare a celor care luptaseră mai înainte împotriva lui Allah şi a Profetului Său. Ei vor spune: „Noi n-am vrut să facem decât bine!” Dar Allah este martor că ei sunt nişte mincinoşi![1005]

108. Să nu Te rogi deloc în ea! Este mai drept să faci rugăciune în moscheea înfiinţată, de prima dată, din evlavie[1006]. Acolo sunt oameni care iubesc purificarea, iar Allah îi iubeşte pe cei care se purifică!

109. Oare cine este mai de preţ? Cel care a construit lăcaş cu voia lui Allah şi din smerenie faţă de El sau cel care a construit o clădire pe marginea unei prăpăstii, gata de surpat şi care, odată cu ea, se va prăbuşi în focul Iadului. Iar Allah nu călăuzeşte poporul de nelegiuiţi!

110. Clădirea înălţată de ei va continua să rămână o îndoială[1007] în inimile lor, până ce inimile lor se vor sfărâma în bucăţi. Căci, Allah este Ştiutor şi înţelept!

111. Allah a cumpărat sufletele şi avuţiile credincioşilor, o-ferindu-le Raiul; de aceea, ei luptă pe drumul lui Allah, omoară şi sunt omorâţi! Este o făgăduială hotărâtă în Tora şi în Evanghelie şi în Coran[1008]. Şi oare cine îşi respectă legământul său mai mult decât Allah? Felicitaţi-vă, deci, pentru târguiala făcută cu El[1009]! Căci, aceasta-i marea salvare!

112. La fel şi pentru cei care se căiesc şi se supun şi aduc mulţumiri şi care postesc şi se înclină şi se prosternează, care poruncesc pentru cele bune şi care opresc cele rele şi care respectă limitele stabilite de Allah. Dă-le de veste credincioşilor[1010]!

113. Nu se cuvine nici Profetului şi nici credincioşilor să se roage pentru iertarea idolatrilor, chiar dacă ar fi rude, de vreme ce li s-a arătat clar că ei sunt demni de Infern![1011]

114. Ruga lui Abraham (Ibrahim) pentru iertarea tatălui său s-a datorat numai promisiunii făcute acestuia. Dar, când [lui Abraham] i-a devenit clar că acesta era un vrăjmaş al lui Allah, el s-a îndepărtat. Iar Abraham era plin de bunăvoinţă şi răbdător![1012]

115. Allah nu conduce la rătăcire un popor, după ce l-a călăuzit pe calea cea dreaptă, până ce nu-i dezvăluie clar cele de care trebuie să se ferească. Căci, Allah este Atotştiutor!

116. Lui Allah îi aparţine stăpânirea cerului şi a pământului! El dă viaţa şi moartea! Şi voi n-aveţi, în afara lui Allah, nici protector şi nici ajutor!

117. Allah s-a îndurat de Profet şi de cei care au emigrat (Muhadjirin) şi de cei care i-au ajutat (Ensar) şi L-au urmat [pe Profet] în ceasurile grele, tocmai când inimile unui grup dintre musulmani începuseră să se abată de deznădejde[1013]. Apoi, a primit căinţele lor. Căci, El este Binevoitor şi Milostiv[1014]!

118. El i-a iertat şi pe cei trei care fuseseră lăsaţi în urmă, când lumea li se păruse strâmtă, deşi era largă, iar sufletele lor îi strângeau tot mai mult. Atunci şi-au dat ei seama că, în afară de Allah, nu există alt loc de refugiu. Apoi, El a primit căinţa lor pentru ca ei să se întoarcă[1015]. Căci, Allah primeşte căinţele!

119. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah şi fiţi cu cei devotaţi!

120. Nu trebuie ca locuitorii din Medina şi arabii (beduinii) din jurul lor să rămână în urma Profetului lui Allah şi să se gândească mai întâi la sufletele lor, faţă de sufletul Său. Acestea, pentru că, pe drumul lui Allah, nu-i atinge nici setea şi nici oboseala şi nici foamea, în nici un fel. De asemenea, atunci când ei calcă într-un loc care să-i înfurie pe necredincioşi şi obţin o biruinţă împotriva duşmanului, nu există ca, în schimbul lor, să nu li se prescrie fapte bune. Căci, Allah nu iroseşte răsplata celor care săvârşesc fapte bune!

121. Ei nu fac vreo cheltuială, mică sau mare, şi nu trec vreo vale fără să li se fi fost prescris, pentru ca Allah să răsplătească bine faptele lor.

122. Credincioşii nu trebuie să plece la expediţie toţi deodată. De ce? Din fiecare grup nu trebuie să plece decât o parte, ca [ceilalţi] să-i înveţe cu credinţa pe cei din comunitatea lor şi să-i avertizeze, când se vor întoarce la ei. Poate vor avea grijă![1016]

123. O, voi, credincioşi! Luptaţi-vă cu necredincioşii aflaţi în vecinătatea voastră, iar ei să constate la voi tărie! Şi aflaţi că Allah este cu cei pioşi!

124. Când se coboară o Sura, unii dintre ei (necredincioşi) spun: „Căruia dintre voi a făcut aceasta să i se întărească credinţa sa?” Cât priveşte pe credincioşi, aceasta întăreşte credinţa lor şi ei se felicită între ei!

125. Dar, celor cu inimile bolnave[1017], aceasta face să le crească ura peste ura lor. Ei mor ca necredincioşi!

126. Oare ei[1018] nu văd că sunt puşi la încercare, în fiecare an, o dată sau de două ori? Apoi, nici nu se căiesc şi nici nu iau seama!

127. Iar când se coboară o Sûra, ei se uită unii la alţii, zicând: „Vă vede oare cineva?”, iar apoi se întorc şi pleacă[1019]. De aceea, Allah a întors inimile lor [de la credinţă], pentru că sunt un popor de nepricepuţi!

128. Şi-a venit la voi, dintre voi, un Profet căruia îi pare foarte rău ca voi să cădeţi în necazuri, pentru că El ţine la voi şi este milos şi îndurător faţă de credincioşi.

129. Dacă ei[1020] se leapădă de Tine, Tu spune-le: „Mie îmi este de-ajuns Allah! Afară de El nu există alt Allah! Eu mă sprijin numai pe El! Căci, El este Stăpânul marelui Tron!”

[925] Această Sura poartă şi alte denumiri: Bera’e = Eliberare, nevinovăţie, dezle-gare, iertare, avertizare. Este singura Sura din Coran fără formula de invocare: În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!, fapt pentru care unii comentatori o consideră drept continuarea Surei anterioare (8). Denumirea de Căinţă derivă din termenul de patru luni acordat necredincioşilor pentru mântuirea lor.

[926] Fără teamă de moarte sau de război. Versetul se adresează necredincioşilor menţionaţi în versetul anterior.

[927] El-Hadjdj-il-Ekber: 10 zilhidjdje (ultima lună a anului musulman).

[928] În termenul de patru luni, amintit mai sus.

[929] Şi în sensul că nu vor putea slăbi nici Islamul.

[930] A musulmanilor.

[931] Cele patru luni menţionate mai sus.

[932] După expirarea termenului de patru luni.

[933] Dacă nu primeşte credinţa islamică.

[934] Mesdjid-il-Haram: Ka’aba (din Mekka). Este vorba de înţelegerea de la Hudaybiyah (anul: 628), pe care unele triburi n-au încălcat-o.

[935] Versetul se referă la suferinţele îndurate de cei care veneau la Medina, adoptau Islamul, după care, întorcându-se în ţinuturile lor, erau supuşi unor presiuni din partea păgânilor. Totuşi, dacă se căiesc, li se promite iertare (necredincioşilor).

[936] Că sunt necredincioşi!

[937] După acest verset, îngrijirea Ka’abei a trecut pe seama credincioşilor musulmani.

[938] Confirmarea versetului anterior.

[939] Idolatrii socoteau îngrijirea Ka’abei şi potolirea setei pelerinilor ca îndeletniciri superioare practicilor Islamului, ceea ce se contestă prin acest verset. Acelaşi verset se referă şi la cei care se scuzau cu îndeplinirea unor prevederi ale Islamului faţă de neparticiparea lor la bătălii.

[940] Huneyn (Hunayn): locul de lângă Mekka, unde s-a dat, în anul 630 (8 Hedjira), o bătălie între musulmani (12.000 de oameni) şi necredincioşi (40.000 de oameni), musulmanii fiind pe cale de a fi înfrânţi, dar au fost salvaţi numai prin prezenţa de spirit a Profetului Mahomed.

[941] Sekinetehu: „locuinţa Sa”, „liniştea Sa” sau „milostivirea Sa”.

[942] Aluzie la bătălia de la Hunayn.

[943] După anul 8 al Hedjirei (630), adică, începând cu anul 631.

[944] Teama de sărăcie, dacă n-ar mai veni la Mekka necredincioşii şi idolatrii. Interdicţia a rămas valabilă până în zilele noastre, pentru evrei, creştini şi alţi nemusulmani (de a se apropia de Ka’aba).

[945] Islamul.

[946] Evreii şi creştinii.

[947] Djizye: anumite categorii erau scutite: femeile, bătrânii, infirmii, sclavii şi altele. Djizia se dădea de nemusulmani în schimbul protejării lor din partea Statului musulman. Semnificaţia Djiziei constituie un capitol important al legislaţiei islamice.

[948] Uzeyr (Uzayr): profet; Ezra: considerat de evrei ca o personalitate marcantă care ar fi strâns laolaltă textele disparate ale Vechiului Testament.

[949] Ahbarahum: vestitori, cărturari, rabini (la evrei).

[950] Ruhbanahum (plural din rahib): preoţi, călugări (la creştini).

[951] Arbaben (pl. din Rab).

[952] Este vorba de Lumina răspândită de Coran, pe care necredincioşii vor să-l facă să dispară.

[953] Cele 12 luni se numesc: Muharrem, Safer, Rebi-ul-evvel, Rebi-ul-ahîr, Djemazi-ul-evvel, Djemazi-ul-ahîr, Redjeb, Şaban, Ramazan, Şevval, Zilka’de, Zilhidjdje. totalizând 355 zile, după luna cerească. De aceea, ele fac rotaţie, fiecare an începând cu 10 zile mai înainte faţă de anul solar. Lunile sacre sunt: Zilka’de, Zilhidjdja, Muharrem şi Redjeb. Pe durata lor se interziceau luptele.

[954] A socoti sacră o lună în locul alteia, aşa cum făceau idolatrii, în funcţie de interesele lor.

[955] Profetul Mahomed a stabilit definitiv ordinea lunilor musulmane, aşa cum au fost menţionate mai sus.

[956] Acest verset a fost revelat când s-a constatat lipsa de dorinţă a musulmanilor de a participa la expediţia de la Tabuk, din anul 631, îndreptată împotriva Imperiului bizantin, socotit, pe atunci, un stat de temut. Unii considerau că distanţa era mare (până la hotarele Siriei), alţii motivau căldura mare sau culesul curmalelor şi altele. Totuşi, de la Tabuk, oastea bizantină s-a întors fără luptă cu musulmanii.

[957] Care va sprijini pe Profet şi credinţa islamică.

[958] Pe Profetul Mahomed care iniţiase o expediţie spre Tabuk (631).

[959] Din Mekka (în 622), când Mahomed a emigrat la Medina.

[960] Profetul Mahomed şi Ebu-Bekir (Abu-Bakr), care a devenit primul Calif (632-634), după moartea Profetului.

[961] Peştera în care au stat trei zile şi trei nopţi, ascunşi de urmăritori.

[962] În sensul că nu s-au realizat vorbele necredincioşilor împotriva Profetului (în sensul de a-L ucide).

[963] Pentru expediţia de la Tabuk se poruncise un fel de mobilizare generală.

[964] Până la Tabuk, de la hotarele Siriei.

[965] Pentru expediţie (motivare).

[966] Profetul acceptase scuzele unor mincinoşi, care nu participaseră la expediţie.

[967] Aluzie la bătălia de la Ohod (Uhud) şi la alte fapte potrivnice faţă de Profet.

[968] La Tabuk, musulmanii s-au declarat satisfăcuţi de desfăşurarea faptelor.

[969] Unii motivau reţinerea lor de a merge în campanie sub diverse pretexte, printre care şi faptul că vor cădea în păcat într-un fel sau altul (la vederea tinerelor bizantine şi altele.).

[970] Prin neparticiparea la expediţie.

[971] Ori martiriul, ori vitejia (biruinţa).

[972] Făţarnicii, fariseii.

[973] Sadakat. pomeni, milostenii; fie că-i vorba de pomană obişnuită, fie de darea numită zekât sau de împărţirea prăzilor de război.

[974] Acest verset a fost revelat în urma faptului că Profetul ar fi distribuit unele prăzi fără echitate.

[975] Pentru strângerea lor.

[976] Pentru Islam.

[977] Pentru răscumpărarea robilor (prizonierilor) aflaţi în mâinile duşmanilor.

[978] În luptă.

[979] Aflaţi în nevoi.

[980] Aluzie greu de desluşit. Unii cred că ar fi vorba de înclinaţia Profetului Mahomed de a se lua după sfaturile unor evrei şi creştini.

[981] Se spune că atunci când s-a pornit la expediţia de la Tabuk, unii ipocriţi au luat în batjocură acţiunea Profetului, iar când erau întrebaţi, ei spuneau că glumeau între ei ca să treacă mai uşor oboseala drumului.

[982] Care se căiesc şi cer iertare.

[983] Adică, zgârciţi.

[984] Toţi cei enumeraţi în acest verset au fost nimiciţi pentru necredinţa lor şi pentru contestarea profeţilor lor.

[985] Pentru că nu credeau în Allah şi în profeţi.

[986] Unii făţarnici rostiseră vorbe de ocară la adresa Profetului Mahomed, în timpul campaniei de la Tabuk.

[987] Este vorba de planul de asasinare a Profetului după întoarcerea de la Tabuk.

[988] Este vorba de ipocriţi.

[989] Acest verset a fost revelat pe considerentul că Profetul se rugase pentru iertarea unui făţarnic, la cererea fiului acestuia, care era un bun musulman.

[990] Dintre făţarnicii rămaşi în casele lor.

[991] Femei, copii, infirmi, suferinzi etc.

[992] Pentru rugăciune funerară.

[993] În sensul că vor muri ca necredincioşi. Versetul are în vedere faptul că lauda pentru avuţie sau pentru mulţi copii se poate transforma într-o sursă de nenorocire, în absenţa unei credinţe sincere faţă de Allah.

[994] Cu femeile celor care s-au dus în Campania de la Tabuk.

[995] Cai, cămile etc, de călărit pentru expediţie.

[996] Este vorba de o categorie de musulmani săraci, dornici de a participa la expediţie, dar care nu dispuneau de mijloacele necesare (cai, arme etc).

[997] Din expediţia la Tabuk.

[998] A’rab: arabi, beduini (idolatri).

[999] Cele de cheltuit, potrivit poruncilor lui Allah.

[1000] Muhadjirin: cei care au emigrat de la Mekka la Medina, împreună cu Profetul.

[1001] Ensar (Ansar), locuitorii din Medina care i-au primit cu bucurie pe emigranţi.

[1002] Au devenit musulmani, dar nu s-au dus la expediţie.

[1003] După tradiţie, unii arabi-musulmani, necăjiţi că n-au putut participa la expediţia de la Tabuk, s-au legat de stâlpi, cu gândul de a nu se dezlega decât dacă Profetul îi va ierta, iar Profetul a aşteptat un verset pentru iertarea lor.

[1004] Cei care nu participaseră la Campania de la Tabuk au fost împărţiţi în trei grupuri: (1) Făţarnicii propriu-zişi; (2) Cei care şi-au mărturisit păcatul; (3) Cei care nici n-au recunoscut păcatele lor şi nici nu s-au căit vreodată.

[1005] Revelarea acestui verset este motivată astfel: unul dintre locuitorii din Medina, pe nume Abu-Amr, se creştinase înainte de Islam şi luptase împotriva musulmanilor (la Ohod), după care a fugit la Damasc, dar a continuat să-i îndemne pe ipocriţi să construiască la Medina o moschee rivală, prin care să găsească o modalitate de a-L lichida pe Profet după întoarcerea Sa din campania de la Tabuk. Dar Profetul nu s-a dus la slujba de inaugurare, ştiind că era vorba de un gest de ipocrizie. De aceea, a poruncit dărâmarea acelei moschei.

[1006] Este vorba de Moscheea din Koba (Kubba), din apropiere de Medina, întemeiată de Profet la venirea Sa din Mekka (622), iar moscheea rivală, amintită mai sus, fusese construită alături de ea, de către ipocriţi.

[1007] Îndoială despre sinceritatea credinţei celor făţarnici.

[1008] Tevrat, Indjil, Kur’an.

[1009] De a obţine Paradisul, în schimbul luptei pe drumul lui Allah şi a avuţiilor dăruite pentru Allah.

[1010] Că şi pentru ei există salvarea, Raiul.

[1011] După tradiţie, acest verset a fost revelat când Profetul a vrut să se roage pentru iertarea unchiului Său Ebu-Talip, rămas idolatru.

[1012] Comparaţie între cele două versete (113 şi 114).

[1013] În timpul campaniei de la Tabuk, musulmanii au îndurat multe suferinţe (lipsă de apă şi alimente, arşiţă mare etc), ceea ce putea să ducă la şubrezirea credinţei unora în ajutorul lui Allah.

[1014] Profetul scutise pe unii făţarnici de participarea în campania de la Tabuk, ceea ce provocase unele îndoieli şi printre musulmani, dar, ulterior, ei şi-au exprimat căinţa lor, fiind apoi iertaţi.

[1015] La credinţă. Este vorba de trei oameni de vază dintre arabi, care fuseseră excomunicaţi de Profet, după întoarcerea de la Tabuk, dar au fost iertaţi.

[1016] După campania de la Tabuk, mulţi musulmani vroiau să participe la lupte, iar Profetul Mahomed rămânea, adeseori, cu foarte puţini credincioşi. Prin acest verset se poruncea întărirea credinţei islamice prin perpetuarea învăţăturii Islamului de la o generaţie la alta.

[1017] Este vorba de făţarnici, ipocriţi etc.

[1018] Făţarnicii, ipocriţii, fariseii.

[1019] Ipocriţii plecau la citirea Coranului, crezând că nu-i vedea nimeni.

[1020] Ipocriţii, fariseii.

10. YUNUS

(YONAS)[1021] Sûra-10, Mekka: 109 versete (afară de versetele 40, 94-96)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif-Lām-Rā![1022] Iată versetele Cărţii pline de înţelepciune![1023]

2. Este oare de mirare, pentru oameni, că Noi am înzestrat cu revelaţie un bărbat, dintre ei, zicându-i: „Să-i avertizezi pe oameni şi să le dai de veste celor care cred că vor avea lângă Domnul lor un loc de încredere!”? Iar necredincioşii spun: „Iată, acesta este un magician cu adevărat!”

3. Domnul vostru este Allah, Cel care a creat cerurile şi pământul în şase zile, iar apoi s-a aşezat pe Tronul cel măreţ[1024]. El orânduieşte poruncile! Nu există mijlocitor fără voia Lui! Iată-l pe Allah, Domnul vostru! Supuneţi-vă Lui! Oare voi nu vă aduceţi aminte[1025]?

4. La El vă veţi întoarce toţi! Aceasta este făgăduinţa lui Allah, cu adevărat! El este cel care începe creaţia, iar apoi o repetă[1026], ca să răsplătească, cu balanţa Lui, pe cei care au crezut şi au făcut bine! Iar cât priveşte pe cei care n-au crezut, ei vor avea de băut apă clocotită şi o pedeapsă dureroasă pentru necredinţa lor!

5. El este cel care a creat Soarele, ca o strălucire, şi Luna, ca o lumină, şi le-a orânduit popasuri, pentru ca voi să ştiţi să număraţi anii şi să socotiţi[1027]. Allah nu le-a creat pe acestea decât pentru adevăr! El îşi dezvăluie semnele Sale poporului care pricepe.

6. În succesiunea dintre noapte şi zi, precum şi în ceea ce a creat Allah în ceruri şi pe pământ sunt semne pentru poporul cu evlavie!

7. Cât priveşte pe cei care nu speră întâlnirea cu Noi şi se bucură de viaţa lumească şi găsesc satisfacţie în ea, precum şi pe cei care nu iau în seamă semnele noastre,

8. Locul lor de şedere este Focul, pentru cele ce şi-au agonisit!

9. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Domnul lor îi va călăuzi prin credinţa lor. Sub ei vor curge râuri prin grădinile Paradisului,

10. Acolo, ruga lor va fi: „Slavă Ţie, O, Allah!”, iar salutul lor va fi: „Pace!” Iar la urmă vor invoca: „Mulţumire Ţie, O, Allah, Stăpânul lumilor!”

11. Dacă Allah ar fi grăbit răul pentru oameni, aşa cum se grăbesc ei pentru binele lor, atunci, sorocul lor ar fi fost hotărât[1028]. Dar, pe cei care nu se aşteaptă la întâlnirea cu Noi îi lăsăm să se rătăcească în fărădelegile lor[1029].

12. Când pe om îl atinge o nenorocire, el se roagă de Noi, fie culcat, fie aşezat, fie în picioare. Apoi, când Noi îndepărtăm nenorocirea lui, el merge mai departe ca şi cum nu s-ar fi rugat de Noi pentru nenorocirea care îl lovise. Iată, aşa împodobite li se arată[1030] faptele lor, celor care depăşesc limita!

13. Într-adevăr, Noi am făcut să dispară, înaintea voastră, atâtea neamuri pentru tiraniile lor! Profeţii lor veniseră la ele cu dovezi clare. Totuşi, ele n-au crezut. Aşa răsplătim Noi popoarele nelegiuite!

14. Apoi, după ei, v-am lăsat pe voi ca urmaşi, pe pământ, ca să vedem cum anume vă veţi comporta voi.

15. Iar când li se recită versetele Noastre, clare, cei care nu cred în întâlnirea cu Noi, îţi spun: „Adu-ne alt Coran, decât acesta, sau schimbă-L!” Tu spune-le: „Nu stă în puterea Mea să-L schimb, după voia Mea! Eu nu urmez decât ceea ce mi se revelează! Dacă mă răzvrătesc împotriva Domnului Meu, Mă tem de pedeapsă în Ziua cea mare!”[1031]

16. Tu [mai] spune-le: „Dacă ar fi vrut Allah, Eu nu vă recitam din ea[1032]. înainte de aceasta, Eu am stat multă vreme printre voi[1033]. Deci, nu pricepeţi?”

17. Oare cine este mai nelegiuit decât acela care născoceşte minciuni împotriva lui Allah sau care socoate mincinoase versetele Sale? Dar nelegiuiţii nu vor avea de câştigat!

18. Cele la care se închină ei, în afară de Allah, nu le aduc nici pagube şi nici foloase, dar ei zic: „Aceştia sunt mijlocitorii noştri pe lângă Allah!” Tu spune-le: „Oare voi daţi de ştire lui Allah ceea ce El n-ar fi în stare să cunoască, din ceruri şi de pe pământ? Slavă Lui! El este mai presus de ceea ce voi Îi asociaţi!”

19. Oamenii nu erau decât o singură comunitate. Apoi s-au separat[1034]. Dacă n-ar fi fost cuvântul dat, de mai înainte[1035], de Domnul Tău, s-ar fi hotărât numaidecât, pentru ei, în pricinile în care erau în neînţelegere între ei!

20. Ei spun: „De ce nu I se coboară un semn (o minune) asupra Acestuia[1036] de la Domnul Său?” Tu spune-le: „Într-adevăr, cele tainice aparţin lui Allah! Aşteptaţi! Şi eu aştept împreună cu voi!”

21. Iar când facem Noi ca oamenii să guste din harul Nostru, după un necaz venit asupra lor, ei pregătesc o stratagemă împotriva versetelor Noastre![1037] Tu spune-le: „Allah este mai iute la stratagemă!” Într-adevăr, cei trimişi de Noi[1038] consemnează vicleşugurile urzite de voi!

22. El vă face pe voi să călătoriţi pe uscat şi pe mare! Când vă aflaţi în corabie şi când aceasta îi duce pe cei din ea cu un vânt prielnic, ei se înveselesc, dar, în momentul în care se abate asupra corăbiei o furtună, iar peste ei vin valuri, din toate părţile, şi sunt împresuraţi, atunci, ei Îl invocă pe Allah şi se roagă cu sinceritate de El, zicând: „Dacă ne salvezi de acestea, noi ne vom număra, negreşit, printre cei mulţumitori faţă de Tine!”

23. Apoi, când El îi salvează, iată că îi vezi din nou, pe pământ, răzvrătindu-se pe nedrept! O, voi, oameni! Răzvrătirea voastră este împotriva voastră! Ea este doar o bucurie a vieţii lumeşti. În final, la Noi va fi întoarcerea voastră! Atunci vă vom da Noi de ştire faptele voastre!

24. Pilda vieţii lumeşti este ca cea a apei coborâtă de Noi, din cer, şi care se amestecă cu plantele, de pe pământ, pe care le consumă oamenii şi animalele. Apoi, când pământul, punându-şi podoabele, se împodobeşte[1039], iar stăpânii lor speră să le posede, iată că, noaptea sau ziua, vine porunca Noastră şi Noi le prefacem în pustiu, ca şi cum, cu o zi mai înainte, n-ar fi existat acolo recolte bogate! Aşa dezvăluim Noi versetele Noastre pentru poporul care cugetă!

25. Allah cheamă la Casa Păcii[1040] şi călăuzeşte pe drumul cel drept pe cine anume voieşte El!

26. Pentru cei care săvârşesc fapte bune există o răsplată bună şi încă mai mult[1041]. Feţele lor nu vor fi acoperite nici de praf şi nici de înjosire. Iată stăpânii Raiului! Ei vor rămâne acolo în veci!

27. Cât priveşte pe cei care săvârşesc fapte rele, pedeapsa pentru un rău este pe măsura lui. Ei vor fi copleşiţi de umilinţă. Nimeni nu-i va proteja împotriva lui Allah! Feţele lor vor fi acoperite ca o parte din întunericul nopţii. Iată, aceştia sunt cei demni de Foc, unde ei vor rămâne pe veci!

28. În ziua aceea[1042] îi vom aduna pe toţi laolaltă; apoi, le vom grăi celor care I-au alăturat Lui asociaţi: „Rămâneţi la locurile voastre, împreună cu idolii (asociaţii) voştri!” Apoi, vom separa pe unii de alţii[1043]. Iar idolii lor le vor spune: „Voi nu ne adoraţi pe noi!

29. Allah este de-ajuns ca martor între noi şi voi! Noi eram nepăsători când voi vă închinaţi nouă!”

30. Acolo va cunoaşte fiecare faptele sale din trecut! Ei vor fi întorşi la Allah, Stăpânul lor adevărat, iar cele ce au născocit[1044] se vor îndepărta de ei.

31. Tu spune-le: „Cine vă dă vouă, din cer şi de pe pământ[1045], cele necesare hranei?Sau, cine este stăpânul auzului şi văzului?Şi cine creează viaţă, din moarte, şi cine aduce moartea, după viaţă, şi cine orânduieşte porunca?” Ei vor spune: „Allah!” Atunci, Tu spune-le: „Oare nu vă temeţi?”

32. Deci, Allah este Domnul vostru cel adevărat! Ce mai rămâne după întoarcerea de la adevăr, decât rătăcirea? Atunci, cum puteţi fi întorşi?

33. În felul acesta se adevereşte cuvântul Domnului Tău, în legătură cu cei perverşi, că, într-adevăr: „Ei nu vor crede!”

34. Tu spune-le: „Oare există printre idolii voştri vreunul care să înceapă creaţia şi apoi s-o repete[1046]?” Tu [mai] spune-le: „Allah creează făptura şi apoi o întoarce! Atunci, cum de puteţi fi contra?”

35. Tu [mai] spune-le: „Există oare vreunul dintre idolii voştri care să călăuzească spre adevăr?” Tu [mai] spune-le: „Într-adevăr, cel care călăuzeşte spre adevăr este Allah! Ca atare, este mai vrednic de adorat cel care călăuzeşte spre adevăr sau cel care nu călăuzeşte spre adevăr, dacă nu este călăuzit el însuşi[1047]? Ce se întâmplă cu voi? Cum judecaţi voi?”

36. Cei mai mulţi nu se călăuzesc decât după presupuneri! Or, presupunerea nu este de folos ca adevărul. Allah ştie bine faptele lor!

37. Acest Coran nu poate fi socotit ca ceva născocit, în afara lui Allah[1048]! El este confirmarea a ceea ce a fost înaintea Lui şi detaliază prescripţiile Domnului lumilor, despre care nu există nici un fel de îndoială.

38. Sau vor spune ei (necredincioşii): „Oare El (Mahomed) L-a născocit?” Tu spune-le: „Aduceţi voi o sura asemănătoare şi invocaţi pe cine vreţi voi, în afară de Allah, dacă sunteţi drepţi!”

39. Dimpotrivă, ei socot minciună ceva (Coranul) pe care nu-l pot înţelege cu ştiinţa lor şi a cărui tălmăcire nu le-a parvenit deloc. Şi cei de dinaintea lor îi socotiră mincinoşi[1049]. Dar, vezi ce s-a întâmplat cu sfârşitul celor nelegiuiţi[1050]!

40. Unii dintre ei cred în El (Coran), iar alţii dintre ei nu cred în El. Dar Domnul Tău îi cunoaşte mai bine pe intriganţi!

41. Şi dacă ei Te socot pe Tine mincinos, Tu spune-le: „Faptele Mele mă privesc pe Mine, iar faptele voastre vă privesc pe voi! Voi nu acceptaţi faptele Mele, iar eu nu accept faptele voastre!”

42. Unii dintre ei Te ascultă[1051]. Dar poţi Tu să-i faci pe surzi să Te audă[1052], mai ales dacă ei nu pricep?

43. De asemenea, unii dintre ei se uită spre Tine. Dar poţi oare Tu să-i călăuzeşti pe orbi, mai ales dacă ei nu pot vedea[1053]?

44. Într-adevăr, Allah nu-i tiranizează pe oameni, dar oamenii se tiranizează pe ei înşişi!

45. Iar în Ziua în care se vor aduna la El, li se va părea că n-au zăbovit decât un ceas, dintr-o zi, pentru a se cunoaşte unii cu alţii[1054]. Desigur, vor avea de pierdut cei care au socotit minciună întâlnirea cu Allah şi care n-au mers pe calea cea dreaptă.

46. Că Noi Te vom face pe Tine să vezi o parte din cele cu care Noi îi ameninţăm pe ei sau că Noi Te vom lua pe Tine la Noi [mai devreme], în orice caz, întoarcerea lor va fi la Noi[1055]. Căci, Allah este martor la faptele lor!

47. Fiecare neam (popor) are un profet! După ce le vine trimisul lor, se face judecată, între ei, cu echitate şi ei nu vor fi persecutaţi[1056].

48. Şi zic ei: „Şi pe când această promisiune, dacă sunteţi de crezut[1057]?”

49. Tu spune-le: „Eu nu sunt în stare nici de bine şi nici de rău, pentru Mine însumi, în afară de ceea ce voieşte Allah! Fiecare comunitate are sorocul ei. Iar când îi vine sorocul, ea nu-l poate amâna nici măcar cu un ceas şi nici nu-l poate aduce mai devreme!”

50. Tu [mai] spune-le: „Ce aţi zice dacă pedeapsa Lui vă apucă noaptea sau ziua? Pe care ar dori nelegiuiţii să vină mai repede?

51. Apoi, voi veţi crede oare în ea când va veni sau acum, când vreţi să vină în grabă?”[1058]

52. Apoi, li se va grăbi celor nelegiuiţi: „Gustaţi, deci, din pedeapsa veşnică! Oare veţi fi răsplătiţi cu altceva decât ceea ce meritaţi?”

53. Şi ei Te întreabă: „Oare este adevărat[1059]?” Tu spune-le: „Da, pe Domnul Meu! Negreşit, este adevărat! Iar voi nu veţi fi în stare s-o împiedicaţi[1060]!”

54. Atunci, nelegiuiţii vor dori să sacrifice tot ceea ce posedă ei, ca să scape, chiar de-ar fi cât lumea. Şi vor disimula căinţa lor, când vor vedea pedeapsa. Şi se va hotărî, între ei, cu echitate şi nimeni nu va fi nedreptăţit!

55. Oare nu-I aparţine lui Allah tot ce există în ceruri şi pe pământ? Oare făgăduiala lui Allah nu este adevărată? Dar, cei mai mulţi dintre ei nu le ştiu!

56. El este cel care dă viaţa şi moartea şi la El va fi întoarcerea!

57. O, voi, oameni! V-a venit vouă un îndemn (Coranul), de la Domnul vostru, şi un leac pentru cele ce există în inimile voastre şi o călăuzire şi o milostivire pentru cei ce cred[1061].

58. Tu spune-le ca ei să se bucure de harul lui Allah şi de milostivirea Sa, căci ele sunt mai bune decât cele ce adună ei, [ca avuţie].

59. Tu spune-le: „Vedeţi voi cele ce v-a coborât Allah pentru hrana voastră? Pe unele din ele vi le-a îngăduit, iar pe altele le-a interzis!” Tu [mai] spune-le: „Vi le-a îngăduit Allah sau născociţi voi împotriva lui Allah?”

60. Şi ce vor crede, în Ziua de-apoi, cei care născocesc minciuni împotriva lui Allah? Desigur, Allah este îndurător faţă de oameni, dar cei mai mulţi nu sunt recunoscători!

61. În orice situaţie Te vei afla Tu (O, Muhammed!) şi ori de câte ori reciţi din Coran şi în orice lucru făcut de voi, Noi suntem martor pentru voi, când vă plecaţi asupra lor. Aceasta, pentru că nimic de pe pământ şi din cer, oricât de mic ar fi, nu rămâne străin Domnului Tău. De asemenea, nu există nimic, mai mic sau mai mare, care să nu fie trecut în Cartea cea clară[1062].

62. Cât priveşte pe cei apropiaţi (evliya) de Allah, pentru ei nu există nici o teamă şi nu vor fi necăjiţi.

63. Cei care cred şi rămân evlavioşi;

64. Pentru ei există veste bună în viaţa lumească şi cea de-apoi. Căci, vorbele lui Allah nu se schimbă. Iată, aceasta este marea biruinţă!

65. Să nu Te mâhnească spusele lor[1063]! Căci, toată puterea aparţine lui Allah, iar El aude şi ştie!

66. Oare nu aparţine lui Allah tot ce se află în ceruri şi pe pământ? Şi cui se supun cei care adoră altceva decât Allah? Ei nu se supun decât unor închipuiri şi spun numai minciuni!

67. El a creat, pentru voi, noaptea, ca să vă odihniţi, şi ziua, ca să puteţi vedea! În acestea există pilde pentru poporul care aude!

68. Ei spun: „Allah şi-a luat un fiu!” Ferească! Căci, El este liber de orice[1064]! Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Voi nu aveţi, la voi, nici o dovadă pentru aceasta[1065]. Voi spuneţi, despre Allah, ceea ce nu ştiţi?

69. Tu spune-le: „Într-adevăr, cei care spun minciuni împotriva lui Allah nu vor avea de câştigat!”

70. Ei se vor bucura de foloase în lumea aceasta. Apoi, întoarcerea lor va fi la Noi. Apoi, Noi îi vom face să guste din pedeapsa aspră pentru ceea ce au tăgăduit.

71. Povesteşte-le lor întâmplarea despre Noe (Nuh), când el a spus poporului său: „O, poporul meu! Dacă vă vine greu să stau [între voi] şi să vă pomenesc de semnele lui Allah, atunci, eu mă bizui numai pe Allah. Iar voi, la rândul vostru, adunaţi-vă laolaltă cu căpeteniile voastre şi cu ortacii[1066] voştri, iar după aceea hotărâţi, ca să nu existe nici un fel de umbră în hotărârea voastră. După aceea, hotărâţi în legătură cu mine şi să nu-mi daţi nici un fel de răgaz[1067]!”

72. Iar dacă voi vă întoarceţi spatele vostru, eu nu vă cer vreo răsplată. Răsplata mea priveşte numai pe Allah! Căci, El mi-a poruncit să mă număr dintre cei supuşi[1068].”

73. Dar ei l-au făcut mincinos. Ca atare, Noi l-am salvat pe el, precum şi pe cei care se aflau cu el în corabie şi i-am desemnat ca succesori[1069]. Şi i-am înecat pe cei care au tăgăduit semnele noastre. Iată, deci, ce sfârşit au avut cei care au fost avertizaţi[1070]!

74. Apoi, după el am trimis profeţi pentru popoarele lor, care le-au adus dovezi clare. Dar ei nu erau în stare să creadă în ceea ce socotiseră minciună, mai înainte. Aşa pecetluim Noi inimile celor care depăşesc măsura!

75. Apoi, i-am trimis pe Moise (Musa) şi pe Aaron (Harun), cu dovezile Noastre, la Faraon (Fir’avn) şi la mai marii săi. Dar ei s-au îngâmfat, căci erau un neam de nelegiuiţi.

76. Când le-a venit, din partea Noastră, adevărul, ei au zis: „Aceasta este o curată magie!”

77. Moise (Musa) le-a spus: „Pentru că v-a venit adevărul, de aceea spuneţi aşa? Dar vrăjitorii nu reuşesc!”

78. Iar ei ziseră[1071]: „Tu ai venit la noi ca să ne îndepărtezi de la ceea ce am găsit noi de la strămoşii noştri şi pentru ca voi doi să aveţi parte de mărire pe pământ[1072]? Dar noi nu credem în voi!”

79. Şi Faraonul zise: „Aduceţi-i la mine pe toţi magicienii învăţaţi!”

80. Iar când au venit magicienii, Moise (Musa) le-a spus: „Aruncaţi ce aveţi voi de aruncat[1073]!”

81. Iar când aruncaseră ei, Moise le spuse: „Ceea ce aţi adus voi este vrăjitorie! Dar Allah va scoate la iveală zădărnicia ei! Căci, Allah nu face să meargă în bine faptele celor care provoacă dezordine!”

82. Şi, prin vorbele sale, Allah va face să biruie adevărul, chiar dacă nu este pe placul celor nelegiuiţi!

83. Nimeni nu a crezut în Moise, afară de un grup mic la număr, din neamul lor, de teama Faraonului şi a mai marilor săi. Căci, Faraonul se pretindea mai mare pe pământ şi întrecea măsura!

84. Şi zise Moise: „O, poporul meu! Dacă voi credeţi în Allah, atunci, să credeţi în El, dacă sunteţi supuşi (muslimin)!”

85. Iar ei au spus: „Noi ne bizuim pe Allah! O, Domnul nostru! Să nu ne faci să devenim o tentaţie pentru un popor de nelegiuiţi!

86. Şi salvează-ne, prin milostenia Ta, de poporul de necredincioşi!”

87. Iar Noi am revelat lui Moise şi fratelui său: „Pregătiţi locuinţe pentru cei din poporul vostru, în Egipt (Misr), şi stabiliţi în casele voastre câte un loc de Kybla[1074] şi îndepliniţi rugăciunile voastre[1075]! Şi dă de veste celor care cred[1076]!”

88. Şi zise Moise: „O, Domnul nostru! Tu ai oferit Faraonului şi mai marilor lui podoabe şi avuţii în viaţa pământească, cu care - O, Doamne! - ei îi rătăcesc [pe oameni] din drumul Tău! O, Doamne! Distruge avuţiile lor şi apasă cu putere inimile lor pentru ca ei să nu creadă până ce nu vor vedea pedeapsa dureroasă!”

89. El (Allah) zise: „Ruga voastră, a amândurora[1077], este primită. Rămâneţi, deci, pe calea cea dreaptă şi nu mergeţi pe drumul celor care sunt neştiutori!”

90. Şi i-am trecut, Noi, pe Fiii lui Israel, prin mare[1078]. Dar ei au fost urmăriţi de Faraon şi de oştenii lui, ca duşmani şi ca vrăjmaşi, până când au ajuns în stare să se înece, iar atunci el (Faraonul) a zis: „într-adevăr, eu, de asemenea, cred că nu există alt Allah decât cel în care cred Fiii lui Israel! Şi eu mă număr printre cei supuşi (Muslimin)[1079]!”

91. El (Allah) zise: „Ce? Acum? După ce te-ai răzvrătit, mai înainte, şi te-ai numărat printre cei răufăcători?”

92. Astăzi, Noi scoatem corpul tău la mal, ca să fie un semn pentru cei care urmează după tine[1080]. Dar cei mai mulţi dintre oameni nu iau în seamă semnele Noastre!

93. Într-adevăr, Noi i-am aşezat pe Fiii lui Israel într-un loc frumos şi le-am oferit din bunătăţile alese. Şi ei n-au căzut în dezbinare unii cu alţii decât după ce le-a venit ştiinţa[1081]. Negreşit, Domnul Tău (O, Muhammed!) va hotărî, în Ziua de-apoi, despre discordia dintre ei.

94. De Te îndoieşti despre ceea ce Ţi-am coborât (revelat), atunci, întreabă-i pe cei de dinaintea Ta care au citit Scriptura[1082]. Într-adevăr, Adevărul (Coranul) Ţi-a venit de la Domnul Tău! De aceea, nu Te număra printre cei care se îndoiesc!

95. De asemenea, să nu faci parte dintre cei care socot versetele Noastre ca minciuni! Căci, Te vei număra printre cei pierduţi!

96. Nu cred cei care socot că împotriva lor se îndreaptă Cuvântul Domnului Tău!

97. Chiar dacă le-ar veni toate semnele, ei tot nu vor crede până ce nu vor vedea pedeapsa dureroasă.

98. De s-ar fi găsit o cetate ai cărei locuitori să fi crezut, iar credinţa lor să le fi adus vreun folos! Afară de poporul lui Yonas[1083], care a crezut, iar Noi am înlăturat ruşinea lui din viaţa lumească, pentru ca să se folosească de ea încă o vreme anume.

99. Or, dacă Domnul Tău vroia, toţi de pe faţa pământului ar fi crezut, laolaltă. Oare Tu îi vei sili pe oameni până vor deveni credincioşi[1084]?

100. Nimeni nu poate crede fără voia lui Allah! Iar El va trimite mânia Sa peste cei care nu pricep!

101. Tu spune-le: „Uitaţi-vă la cele ce se află în ceruri şi pe pământ!” Dar, nici semnele şi nici ameninţările nu sunt de folos unui popor care nu crede!

102. Oare ce aşteaptă ei, decât zilele asemănătoare care au venit asupra celor de dinaintea lor?! Tu spune-le: „Deci, aşteptaţi! Eu, de asemenea, aştept împreună cu voi!”

103. Apoi, la urmă, Noi îi vom salva pe trimişii Noştri şi pe cei care au crezut. Într-adevăr, este de datoria Noastră să-i mântuim pe credincioşi!

104. Tu spune-le: „O, voi, oameni! Dacă voi vă îndoiţi de credinţa Mea, Eu nu mă supun celor pe care îi adoraţi voi, în afară de Allah! Eu Mă supun lui Allah, cel care vă aduce vouă moartea. Mie Mi s-a poruncit să Mă număr printre cei credincioşi!”

105. Şi [Mi s-a mai spus]: Întoarce-Ţi faţa Ta spre credinţa cea dreaptă şi nu Te număra dintre idolatri!”

106. Şi [Mi s-a mai spus]: „Nu invoca, lăsându-l pe Allah, ceea ce nu-Ţi aduce nici folos şi nici pagubă! Iar dacă faci aceasta, atunci, negreşit, Te vei număra dintre cei nelegiuiţi!”

107. Şi dacă Allah va face să Te atingă un rău, nu există altcineva să-l îndepărteze, în afară de El! Iar dacă îţi va voi binele, atunci, nimeni nu poate împiedica mărinimia Sa! El acordă harul Său cui anume doreşte, dintre robii Săi! Căci, El este Iertător şi Milostiv!

108. Tu spune-le : „O, voi, oameni! V-a venit vouă de la Domnul vostru Adevărul[1085]! Deci, cel care se călăuzeşte, se călăuzeşte pentru el însuşi, iar cel care se rătăceşte, se rătăceşte pentru el însuşi! Eu nu sunt chezaş pentru voi!”

109. Tu mergi după ceea ce Ţi s-a revelat şi rabdă până când Allah va hotărî! Căci, El este cel mai bun dintre judecători!

[1021] Această Sura s-a numit astfel după numele profetului Yunus, care apare în versetul: 98 (Yunus = Yonas).

[1022] E-L-R: semne enigmatice, des întâlnite în Coran.

[1023] Este vorba de Coran.

[1024] Arş: umbrelă, protecţie, tron (imaginar).

[1025] De Allah.

[1026] Reînvierea. Allah creează omul (făptura) şi apoi îl procreează şi îl reînvie, după moarte.

[1027] Lunile, zilele (timpul).

[1028] Adică, până acum erau pierduţi cu toţii.

[1029] Deci, Allah nu-i pedepseşte imediat pe necredincioşi, în speranţa că, până la urmă, vor veni pe calea cea dreaptă.

[1030] De către Diavol.

[1031] Acest verset a fost revelat ca răspuns la pretenţiile unor idolatri (necredincioşi) care cereau Profetului să modifice textele privind interdicţiile de închinare la idolii lor.

[1032] Din Cartea Coranul.

[1033] Mahomed trăise ca orice om simplu până la vârsta de 40 de ani.

[1034] Unii au crezut, iar alţii n-au crezut, în cele propovăduite de profeţi.

[1035] Pentru amânarea pedepsei în Lumea de-apoi.

[1036] Profetului Mahomed.

[1037] Versetul se adresează celor din Mekka, unde, după o secetă de mai mulţi ani, venise belşugul, dar necredincioşii au început să-l atribuie idolilor sau stelelor etc.

[1038] Îngerii. Aici este vorba de doi îngeri numiţi Munkir şi Nekir, dintre care unul consemnează faptele bune, iar altul pe cele rele.

[1039] Cu flori şi plante de tot felul.

[1040] Dar-il-Seleme: aici, în sensul de Paradis.

[1041] După unii comentatori, pe lângă Paradis, ar fi vorba şi de „întâlnirea cu Allah”, drept cea mai mare răsplată.

[1042] În Ziua judecăţii de-apoi.

[1043] Pe idolatrii de idolii lor.

[1044] Adică, idolii, chipurile cioplite.

[1045] Ploaia şi recoltele etc.

[1046] S-o reproducă sau s-o învie, după moarte.

[1047] Aici este vorba de idoli, care nu se pot conduce singuri nicăieri.

[1048] Deci, Coranul nu poate fi o creaţie a omului, fie el şi Profet.

[1049] Pe profeţii lor.

[1050] Au fost nimiciţi în fel şi chip.

[1051] La recitarea din Coran.

[1052] Adică, dacă nu vor să audă.

[1053] Adică, dacă nu vor să vadă.

[1054] Pe pământ, în viaţă.

[1055] Deci, dacă Profetul nu va vedea pedepsirea nelegiuiţilor în timpul vieţii Lui, o va vedea în Ziua de-apoi.

[1056] Fiecare îşi va primi răsplata sa după cum a crezut sau nu în profetul său.

[1057] Când va veni pedeapsa promisă?

[1058] În sensul că, este mai bine să se creadă în pedeapsă în timpul vieţii şi nu după ce vine ea.

[1059] Că va veni pedeapsa?

[1060] Pedeapsa dată de Allah.

[1061] În acest verset au fost sintetizate câteva din principiile fundamentale ale Islamului.

[1062] Cartea în care se înregistrează toate faptele oamenilor şi se păstrează lângă Allah.

[1063] Privind contestarea profeţiei lui Mahomed.

[1064] Adică, se află deasupra tuturor şi n-are nevoie de nimic.

[1065] Ca să spuneţi că ar avea un fiu.

[1066] În sens de idoli, zei.

[1067] Dacă vor să-1 ucidă, să-1 execute numaidecât (pe Noe).

[1068] Muslimin: musulmani, cei care cred în Allah.

[1069] Ai celor înecaţi prin Potop.

[1070] Şi n-au dat ascultare.

[1071] Lui Moise.

[1072] Adică, în Egipt, unde domneau Faraonii şi unde se duseseră Moise şi Aaron pentru răspândirea credinţei în Allah (monoteism).

[1073] Ei aveau funii sau toiege pentru magia lor.

[1074] Kibla: Direcţie spre care să privească în timpul slujbei.

[1075] Evreii din Egipt erau îndemnaţi să se roage în casele lor, din lipsă de sinagogi, interzise de Faraoni.

[1076] Vestea izbăvirii, prin plecarea din Egipt, în viitorul cel mai apropiat.

[1077] Moise şi Aaron (Musa şi Harun).

[1078] Pe baza minunii, prin care marea a fost despicată în două, cu drum la mijloc, în urma poruncii ca Moise să lovească apa cu toiagul său.

[1079] În speranţa că va fi salvat de înec, în momentul împreunării apelor mării.

[1080] Aluzie la mumiile Faraonilor.

[1081] Este vorba de Tora, în care se anunţa venirea Profetului Mahomed, ceea ce a creat certuri între iudei.

[1082] Tora şi Evanghelia (cărţi sfinte anterioare Coranului).

[1083] Yunus: profet; fiul lui Iacob (Yakub).

[1084] Dacă Allah i-a făcut pe oameni să nu aibă toţi aceeaşi credinţă, nici Profetul Mahomed nu este obligat să-i silească la Islam; dovada de toleranţă a Islamului.

[1085] Coranul.

11. HÛD[1086]

(HOD) Sûra-11, Revelată la Mekka: 123 versete (afară de versetele 12, 17, 114)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elîf-Lām-Rā[1087]! Aceasta este Cartea[1088] ale cărei versete au fost stabilite cu tărie, iar apoi tâlcuite de cel înţelept, Ştiutor!

2. „Nu vă supuneţi decât lui Allah! Eu sunt, din partea Sa, pentru voi, vestitor şi propovăduitor!

3. Şi rugaţi-vă de Domnul vostru pentru iertarea voastră! Apoi, întoarceţi-vă spre El, ca să vă ofere bucurie şi satisfacţie, până la sorocul dat şi să vă dea harul Său aşa cum vi se cuvine fiecăruia dintre voi. Iar dacă vă întoarceţi spatele, Eu mă tem de pedeapsa din Ziua cea mare pentru voi!

4. Căci, către Allah va fi întoarcerea voastră! El este Atotputernic!”

5. Aflaţi că ei[1089] îşi închid inimile lor ca să se ascundă de El. Chiar dacă ei caută să se acopere cu veşmintele lor, El ştie ce anume ascund ei şi ce anume fac pe faţă. Căci, El cunoaşte ce anume se află în piepturile (inimile) lor!

6. Nu există vietate pe pământ căreia Allah să nu-i dea agoniseala sa. El ştie locul unde anume sălăşluieşte ea şi unde anume va rămâne, la urmă[1090], pentru că totul se află cuprins în Cartea cea atotcuprinzătoare[1091].

7. Căci, El este cel care a creat cerurile şi pământul în şase zile - în timp ce Tronul Său se afla pe apă -, ca să vă încerce, cine anume dintre voi va săvârşi fapte mai bune[1092]. Dacă Tu le spui: „După moarte, voi veţi învia, în mod sigur!”, cei care nu cred spun numaidecât: „Aceasta nu este altceva decât vrăjitorie clară!”

8. Iar dacă Noi amânăm pedepsirea lor, cu anumite generaţii date, ei spun: „Cine îl împiedică pe El[1093]?” Dar, în ziua în care aceasta va veni, ea nu va putea fi întoarsă de pe ei, iar ceea ce luau ei în batjocură, îi va împresura cu totul.

9. Dacă Noi dăm omului să guste milostivire din partea Noastră, iar apoi o retragem, atunci, el îşi arată deznădejdea lui şi devine nemulţumitor!

10. Şi dacă Noi îl facem să guste din bucurie, după ce l-a atins o nenorocire, atunci, el spune numaidecât: „Iată, răutăţile s-au dus de la mine!”, şi se umple de bucurie şi de trufie;

11. Afară de cei statornici şi care săvârşesc fapte bune. Tocmai ei vor avea parte de iertare şi de răsplată mare!

12. S-ar putea ca Tu[1094] să nu iei în seamă o parte din ceea ce Ţi s-a coborât[1095], iar inima Ta să se strâmtoreze, când ei[1096] vor spune: „De ce nu I s-a coborât un tezaur?’ sau „De ce nu I-a venit un înger, ca însoţitor?’ Tu nu eşti decât cel care avertizează, iar Allah este chezaş pentru toate!

13. Sau ei vor spune: „El însuşi L-a născocit[1097]!” Tu spune-le: „Aduceţi voi zece sura-le[1098], născocite de voi, invocând pe cine credeţi voi, în afară de Allah, dacă sunteţi drepţi!”

14. Iar dacă ei nu vor răspunde, atunci, aflaţi că El (Coranul) a fost revelat prin ştiinţa lui Allah şi că nu există idol (ilâh) în afară de El. Atunci veţi deveni supuşi[1099]?

15. Pe cei care doresc viaţa lumească şi podoabele sale, Noi îi vom răsplăti, acolo, cu de toate, fără să le lipsească nimic.

16. Pentru ei, în Lumea de-apoi, nu există decât Focul! Va fi în zadar ceea ce au făcut ei aici, iar faptele lor vor fi deşarte.

17. Ce se poate spune despre Acesta[1100] care se bazează pe o dovadă clară, venită de la Domnul Său şi este recitat de un martor al Său[1101]? De asemenea, înaintea Lui (a Coranului) a fost Cartea lui Moise[1102], drept călăuză (imama) şi milostivire, iar ei credeau în ea[1103]. Care dintre grupuri nu crede în El (în Coran), locul lui de şedere îi va fi Focul! Să nu Te îndoieşti de aceasta[1104]! Căci este Adevărul care vine de la Domnul Tău! Dar cei mai mulţi dintre oameni nu cred!

18. Şi cine este oare mai nelegiuit decât acela care născoceşte minciuni pe seama lui Allah? Ei vor fi aduşi în faţa Domnului lor, iar martorii[1105] vor spune: „Iată, aceştia au născocit minciuni pe seama Domnului lor!” Blestemul lui Allah va cădea asupra celor nelegiuiţi!

19. Căci, ei sunt cei care îi împiedică [pe oameni] din calea lui Allah şi caută să-i abată, pentru că ei nu cred în Lumea de-apoi.

20. Ei nu-l pot reduce la neputinţă[1106] pe faţa pământului. Ei n-au alt sprijin decât pe Allah, iar pedeapsa lor va fi de două ori mai mare. Căci, ei nu vroiau să audă şi nu vroiau să vadă[1107]!

21. Iată, aceştia sunt cei care şi-au irosit sufletele lor, iar cele ce au născocit se vor îndepărta de ei!

22. Ei vor fi, negreşit, cei care vor avea de pierdut în Lumea de-apoi!

23. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune şi se pleacă în faţa Domnului lor, ei vor fi demni de Rai, unde vor rămâne pe veci!

24. Pilda lor este ca deosebirea dintre cei care nu văd şi nu aud şi cei care văd şi aud. Oare se pot compara unii cu alţii? De ce nu vreţi să luaţi aminte?[1108]

25. Într-adevăr, Noi l-am trimis pe Noe (Nuh) la poporul său, iar el a zis: „Eu sunt trimis ca să vă avertizez pe voi!

26. Să nu credeţi în altceva, în afară de Allah! Căci, mă tem, pentru voi, de o pedeapsă în Ziua cea dureroasă!”

27. Dar, căpeteniile lor, care nu credeau, ziseră: „Noi nu te vedem pe tine decât ca un om ca şi noi! Şi nu vedem să-ţi dea ascultare altcineva decât cei de jos, dintre noi, şi care nu cugetă; şi nici nu vedem la voi ceva superior, faţă de noi. Dimpotrivă, noi vă socotim că sunteţi dintre cei mincinoşi!”

28. El le zise: „O, cei din neamul meu! Ce spuneţi voi? Dacă eu mă bizui pe o dovadă clară din partea Domnului Meu - şi care mi-a acordat milostivirea Sa -, ceea ce vă rămâne vouă taină, din cauza orbirii voastre, atunci, putem oare să vă obligăm la ceea ce voi respingeţi?”

29. [Şi le mai zise]: „O, poporul meu! Eu nu cer de la voi vreo răsplată pentru acest lucru[1109]! Răsplata mea îl priveşte numai pe Allah! Şi nici nu pot să-i alung pe cei care cred, căci ei se vor întâlni cu Domnul lor. Dar eu vă văd pe voi ca un popor de ignoranţi!”

30. [Şi le mai zise]: „O, poporul meu! Cine mă va ajuta pe mine, în faţa lui Allah, dacă eu îi voi îndepărta pe ei[1110]? Voi nu luaţi aminte[1111]?”

31. [Şi le mai zise]: „Eu nu vă spun că posed comorile lui Allah şi că ştiu cele tainice. De asemenea, nu vă spun că eu sunt un înger şi nici nu spun că cei la care voi vă uitaţi cu dispreţ nu se vor bucura, niciodată, de bine, din partea lui Allah. Căci, Allah ştie ce anume sălăşluieşte în sufletele lor. În caz contrar, eu m-aş număra dintre cei nelegiuiţi!”

32. Ei ziseră: „O, Noe (Nuh)! Tu te-ai certat cu noi şi ai mers prea departe cu cearta ta! Să ne aduci nouă ameninţarea ta, dacă te numeri printre cei care spun adevărul!”

33. El le spuse: „Numai Allah o va face să vină, dacă va voi El! Iar voi nu veţi fi în stare să-L reduceţi la neputinţă!”

34. [Şi mai zise]: „Dacă Allah voieşte să vă ducă în rătăcire, sfatul meu nu vă va fi de folos, chiar de-aş voi să vă dau un sfat, căci El este Domnul vostru şi la El veţi fi întorşi[1112]!”

35. Dacă ei spun: „El însuşi L-a născocit[1113]!”, Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Dacă L-am născocit Eu, atunci, pentru păcatul Meu, răspund Eu însumi! Dar Eu mă aflu departe de păcatele voastre!”

36. Iar lui Noe (Nuh) i s-a revelat astfel: „Din poporul tău nu vor mai crede alţii, în afară de cei care au crezut. Ca atare, nu te mai necăji pentru ceea ce fac ei!

37. Şi construieşte corabia ta sub ochii Noştri şi potrivit revelaţiei Noastre şi nu-Mi mai pomeni de nelegiuiţi! Căci, ei vor fi înecaţi!”

38. El îşi construia corabia sa, iar când mai marii poporului său treceau pe lângă el, îl luau în batjocură. El le zise: „Voi vă bateţi joc de noi, dar şi noi ne vom bate joc de voi, aşa cum voi vă bateţi joc de noi!”

39. [Şi le-a mai spus]: „În scurt timp veţi afla peste cine anume va veni pedeapsa înjositoare şi peste cine anume va cădea pedeapsa necontenită!”

40. Apoi, când a venit porunca Noastră şi cuptorul s-a încălzit[1114], i-am zis: „încarcă, din fiecare, câte o pereche[1115], precum şi pe cei din familia ta şi pe cei care te-au crezut, afară de cei împotriva cărora s-a şi dat Cuvântul hotărâtor[1116]!” Dar cei care crezuseră erau puţini la număr.

41. El le-a zis: „Urcaţi-vă în ea (în corabie)! Mersul ei şi poposirea ei vor fi cu numele lui Allah! într-adevăr, Domnul meu este Iertător şi Milostiv!”

42. Şi ea mergea, împreună cu ei, printre valurile cât munţii. Şi l-a strigat Noe pe fiul său, care rămăsese la o parte: „O, fiul meu! Urcă-te împreună cu noi şi nu rămâne cu necredincioşii[1117]!”

43. Dar el i-a zis: „Eu mă voi refugia pe un munte, care mă va salva de ape!” Iar el (Noe) îi zise: „Astăzi nu există apărător împotriva poruncii lui Allah, în afară de cel faţă de care El îşi arată milostivirea Sa!” Şi valurile s-au interpus între cei doi, iar el (fiul) s-a numărat printre cei înecaţi.

44. Şi apoi, s-a zis[1118]: „O, Pământule! înghite apa ta! Şi tu, Cerule, încetează[1119]!” Apa a intrat în adâncime şi porunca s-a îndeplinit, iar [corabia] s-a aşezat pe [muntele] Djudi[1120] şi s-a spus: „Moarte poporului de nelegiuiţi!”

45. Şi L-a invocat Noe pe Domnul său, zicând: „Doamne! Fiul meu face parte din familia mea! Într-adevăr, făgăduiala Ta se adevereşte, iar Tu eşti judecătorul judecătorilor!”

46. El (Allah) zise: „O, Noe! El nu face parte din familia ta! Ceea ce a făcut el este necurat. Nu-Mi cere un lucru despre care tu n-ai ştiinţă! Eu te îndemn să nu faci parte dintre cei ignoranţi!”

47. El (Noe) zise: „O, Doamne! Eu caut refugiu la Tine, ca să cer de la Tine ceva despre care nu am ştiinţă. Iar dacă nu mă ierţi şi nu Te înduri de mine, atunci, eu voi fi printre cei pierduţi!”

48. I s-a spus: „O, Noe! Mergi cu pace, din partea Noastră şi cu binecuvântarea Noastră asupra ta şi asupra celor aflaţi cu tine! De asemenea, vor fi şi comunităţi pentru care Noi vom acorda satisfacţie trecătoare, iar apoi îi va atinge o pedeapsă dureroasă, din partea Noastră.”

49. Iată, acestea sunt veşti tainice pe care Noi Ţi le revelăm Ţie[1121] şi despre care nu aveai cunoştinţă, mai înainte, nici Tu şi nici poporul Tău. Ca atare, fii răbdător! Căci, sfârşitul va fi al celor evlavioşi[1122].

50. Şi la [cei din neamul] Aad am trimis Noi pe fratele lor: Hûd! El le-a zis: „O, poporul meu! Supuneţi-vă lui Allah! Voi nu aveţi alt Allah, în afara Lui! Voi nu sunteţi decât nişte defăimători!”

51. [El le-a mai spus]: „O, poporul meu! Eu nu cer de la voi vreo răsplată pentru aceasta! Răsplata mea priveşte numai pe cel care m-a creat. Oare nu veţi pricepe?”

52. [Şi le-a mai zis]: „O, poporul meu! Cereţi iertare de la Domnul vostru şi apoi rugaţi-vă de El ca să vă trimită, din cer, ploaie, din belşug şi să vă dea putere, peste puterile voastre şi să nu vă întoarceţi spatele ca nişte păcătoşi!”

53. Ei ziseră: „O, Hud! Tu n-ai venit la noi cu dovadă clară, iar noi nu-i vom părăsi pe idolii (ilah) noştri pentru vorbele tale şi nu vom crede în tine!”

54. [Şi au mai zis]: „Noi nu-ţi spunem altceva decât că pe tine te-a atins rău unul dintre idolii noştri!” El le-a zis: „Eu iau pe Allah ca martor-şi voi să fiţi martori! -precum că eu sunt departe de cele ce voi asociaţi Lui.

55. împotriva Lui (Allah)[1123]! Deci, uneltiţi, cu toţii, contra mea! Şi să nu-mi daţi nici un răgaz!

56. Eu mă sprijin pe Domnul meu, care este şi Domnul vostru. Şi nu există vietate pe care El să n-o poată stăpâni. Într-adevăr, Domnul meu se află pe calea cea dreaptă[1124]!

57. Iar dacă voi vă întoarceţi spatele vostru, [aflaţi că] eu v-am dat de ştire vestea cu care am fost trimis la voi. Şi Domnul meu va înlocui poporul vostru cu un altul, iar voi nu veţi putea să-I provocaţi nici un rău! Căci, Domnul meu veghează peste toate!”

58. Iar când a venit porunca Noastră, Noi l-am salvat pe Hud, împreună cu cei care credeau, prin mărinimia Noastră şi i-am mântuit de la o pedeapsă aspră.

59. Iată-i [pe cei din neamul] Aad (Ăd)! Ei tăgăduiau semnele Domnului lor şi se răzvrăteau împotriva trimişilor Săi[1125]. Ei dădeau ascultare poruncilor tuturor tiranilor îndărătnici[1126].

60. Ei au fost urmăriţi de blestem în această lume la fel va fi şi în Lumea de-apoi! Căci, [cei din poporul] Aad - au tăgăduit pe Domnul lor. Departe, deci cu Aad, poporul lui Hud[1127]!

61. Şi [celor din poporul] Semud (Samud) a fost trimis fratele lor: Salih[1128]! El le-a spus: „O, poporul meu! Supuneţi-vă lui Allah! Nu există ilah, pentru voi, în afara Lui! El v-a creat din pământ şi v-a pus să-l populaţi. Cereţi, deci, iertare de la El şi rugaţi-vă de El pentru mântuirea voastră! Căci, Domnul meu este aproape şi răspunde la chemare!”

62. Ei i-au spus: „O, Salih! Mai înainte, tu erai o speranţă pentru noi. Oare tu ne vei împiedica pe noi să adorăm ceea ce adorau părinţii noştri[1129]? Noi ne îndoim foarte tare de ceea ce la care ne îndemni pe noi!”

63. El le-a spus: „O poporul meu! Ce veţi avea de zis dacă eu am o dovadă clară de la Domnul meu şi care mi-a acordat milostivirea Sa? Cine mă va apăra faţă de Allah, dacă mă voi răzvrăti împotriva lui? Voi nu faceţi decât să sporiţi pierirea mea!”.

64. Şi [le-a mai zis]: “O, poporul meu! Iată un semn clar pentru voi: o cămilă de la Allah! S-o lăsaţi să pască pe pământul lui Allah[1130]! Şi să nu-i faceţi vreun rău! Căci, atunci, în scurt timp, vă va apuca o pedeapsă!”.

65. Dar, ei i-au tăiat picioarele, iar el le-a zis: “Bucuraţi-vă, în casele voastre, trei zile! Iată o făgăduială de netăgăduit!”.

66. Iar când a venit porunca Noastră, Noi i-am salvat, pe Salih şi pe cei care au crezut, împreună cu el, de ruşinea din ziua aceea, prin voia Noastră. Căci Domnul tău este Puternic şi Straşnic!

67. Pe nelegiuiţi i-a cuprins un strigăt[1131], iar ei au răspuns, dimineaţa, întinşi în ţinuturile lor;

68. Ca şi cum n-ar fi locuit deloc. Într-adevăr, [cei din poporul Semud] n-au crezut în Domnul lor! Deci, departe [cu poporul] Semud[1132]!

69. Şi au venit solii (îngerii) Noştri la Abraham[1133] cu vestea cea bună[1134], zicănd: „Pace!”. El zise: „Pace vouă!”. Apoi, a adus numaidecât un viţel gătit.

70. Apoi, când văzu că mâinile lor nu atingeau [mâncarea][1135], el a fost cuprins de bănuială şi de teamă, în privinţa lor. Ei i-au zis: „Nu te teme! Noi am fost trimişi la poporul lui Lut!”[1136].

71. Iar soţia lui era în picioare şi râdea[1137]. Căci, Noi le-am dat de veste pe Isaac (Ishak) şi pe Iacob (Iakub), după Ishak.

72. Ea zise: „Vai de mine! Voi avea un copil, de vreme ce sunt bătrână, iar acest soţ al meu, de asemenea, este un moşneag? Într-adevăr, aceasta este ceva ciudat!”.

73. Ei (îngerii) ziseră: „Te miri faţă de porunca lui Allah? O, voi oameni ai casei: Fie asupra voastră milostivirea lui Allah şi binecuvântările Sale! Căci, El este vrednic de laudă şi preamărire!”

74. Apoi, după ce i-a trecut lui Abraham teama şi i s-a dat vestea cea bună, iată că el începu să se certe cu Noi pentru poporul lui Lut[1138].

75. Abraham era blând şi plin de cucernicie!

76. „O, Abraham[1139]! Lasă aceasta! Căci, porunca Domnului tău a şi venit! Asupra lor va veni o pedeapsă de neînlăturat!”

77. Când solii Noştri au venit la Lut, el s-a întristat din pricina lor, iar braţul său a slăbit şi zise: „Iată o zi grea!”

78. Şi au venit la el, în grabă, cei din poporul său, care, mai înainte, practicau fapte rele[1140]. El le-a zis: „O, poporul meu! Iată fiicele mele! Ele sunt mai neprihănite pentru voi! Temeţi-vă de Allah şi nu mă faceţi de ruşine în faţa oaspeţilor mei[1141]! Oare nu se află printre voi un om cu minte?”

79. Ei ziseră: „Tu ştii foarte bine că noi n-avem vreun drept asupra fiicelor tale! Şi tu ştii bine ce anume vrem noi!”

80. El (Lût) le-a spus: „De-aş avea putere împotriva voastră sau de-aş putea găsi un sprijin puternic!”

81. Ei (îngerii) ziseră: „O, Lût! Noi suntem solii Domnului tău! Ei nu se vor atinge de tine! Pleacă, deci, cu familia ta, în timpul nopţii! Şi nici unul dintre voi să nu se uite înapoi! În afară de soţia ta! Căci, pe ea o va lovi nenoricirea care îi va lovi pe ei[1142]! Ceea ce li s-a făgăduit va veni dimineaţa[1143]! Oare dimineaţa nu este aproape?”

82. Iar când a venit porunca Noastră, Noi am făcut ca cetatea lor să vină peste cap şi am făcut să plouă asupra ei cu pietre de lut, unele după altele;

83. Care erau însemnate de Domnul Tău[1144]. Aşa ceva nu este departe de cei nelegiuiţi[1145]!

84. Şi celor din Medyen[1146] [le-am trimis] Noi pe fratele lor: Şuayb[1147]. El le-a zis: „O, poporul meu! Supuneti-vă lui Allah! Pentru voi nu există alt ilah, în afara Lui! Nu măsuraţi şi nu cântăriţi cu lipsă! Eu vă văd înstăriţi. Şi mă tem, într-adevăr, pentru voi, de pedeapsa din ziua care vă va cuprinde!”

85. Şi [le-a mai zis]: „O, poporul meu! Măsuraţi şi cântăriţi corect! Nu le daţi oamenilor cu lipsă lucrurile lor şi nu pricinuiţi pe pământ tulburare!”

86. [El le-a mai spus]: „Ceea ce vă rămâne din ceea ce vă dă Allah[1148] este mai de folos pentru voi, dacă sunteţi credincioşi! Eu nu sunt pus paznic peste voi!u

87. Ei ziseră: „O, Şuayb! Ruga (credinţa) ta îţi porunceşte oare ca noi să renunţăm la ceea ce adorau părinţii noştri sau să nu facem ce vrem cu avuţiile noastre? Tu, care eşti răbdător şi bine-călăuzit!”

88. El le-a spus: „O, poporul meu! Ce ziceţi voi dacă eu am o dovadă clară de la Domnul meu şi m-a hărăzit cu o agoniseală bună din partea Sa? Eu nu vreau să fac împotriva celor ce vă interzic vouă! Eu nu vă doresc decât binele, atâta cât pot. Dar, reuşita mea depinde numai de Allah! Căci, eu mă sprijin numai pe El şi la El mă voi întoarce!”

89. Şi [le-a mai zis]: „O, poporul meu! Vrăjmăşia voastră faţă de mine să nu cumva să vă aducă vouă nenorocire, aşa cum a adus peste poporul lui Noe (Nuh)[1149] sau peste poporul lui Hud[1150] sau poporul lui Salih[1151]! Şi nici poporul lui Lut nu este departe de voi[1152]!”

90. Şi [le-a mai zis]: „Cereţi iertare de la Domnul vostru şi rugaţi-vă pentru îndurarea Lui! Căci, într-adevăr, Domnul meu este milostiv şi binevoitor!”

91. Ei au zis: „O, Şuayb! Noi nu pricepem multe din spusele tale şi te vedem slab printre noi. Fără clanul tău, noi te vom putea nimici, căci tu n-ai putere asupra noastră!”

92. El le-a spus: „O, poporul meu! Oare clanul meu este mai puternic, pentru voi, decât Allah? Şi de aceea îi întoarceţi spatele vostru? Dar Domnul meu cuprinde toate faptele voastre!”

93. Şi [le-a mai zis]: „O, poporul meu! Faceţi după cum credeţi voi! Şi eu voi face! Veţi vedea, în scurt timp, asupra cui anume va veni pedeapsa, care îl va face de ruşine şi cine anume este mincinos! Şi aşteptaţi! Şi eu voi aştepta împreună cu voi!”

94. Şi când a venit porunca Noastră, Noi l-am salvat pe Şuayb, împreună cu cei care au crezut, prin îndurarea Noastră, iar pe nelegiuiţi i-a apucat un strigăt nimicitor. Şi iată-i rămaşi în genunchi în locuinţele lor[1153]!

95. De parcă n-au locuit acolo, deloc. Departe cu cei din Medyen, aşa cum a fost îndepărtat [poporul] Semud[1154]!

96. Şi pe Moise (Musa) l-am trimis Noi cu semnele Noastre şi cu dovadă clară de la Noi;

97. La Faraon (Fir’avn) şi la fruntaşii lui, dar aceştia au urmat porunca Faraonului, iar porunca Faraonului nu era dreaptă.

98. El va merge în faţa celor din poporul său, în Ziua de-apoi, şi îi va duce pe ei în Foc! Şi ce loc rău este locul unde vor fi conduşi!

99. Ei sunt urmăriţi de blestem, aici şi în Lumea de-apoi! Şi ce dar urât este acest dar!

100. Iată veştile din ţinuturile cu cetăţi despre care Noi Ţi le povestim[1155]! Unele dintre ele au rămas încă în picioare, iar altele au fost secerate.

101. Nu Noi i-am tiranizat pe ei, ci, ei înşişi şi-au tiranizat propriile lor suflete! Când a venit porunca Domnului Tău, idolii lor, în care se închinau, nu i-au pus la adăpost. Ei n-au făcut decât să mărească pierzania lor.

102. Iată, aşa apucă Domnul Tău, când apucă cetăţile care s-au nelegiuit! El pedepseşte aspru şi dureros.

103. În aceasta există pilde pentru cei care se tem de pedeapsa din Ziua de-apoi! Este ziua în care oamenii vor fi adunaţi laolaltă şi este ziua mărturisirii!

104. Şi Noi nu o amânăm decât până la termenul stabilit.

105. Când va veni ziua aceea, nimeni nu va vorbi fără îngăduinţa Lui! Unii vor fi mâhniţi, iar alţii vor fi fericiţi!

106. Cât priveşte pe cei mâhniţi, ei vor fi demni de Foc, unde vor suspina şi vor geme!

107. Ei vor rămâne acolo pe veci, cât vor dăinui cerurile şi pământul[1156], dacă Domnul Tău nu va voi altfel. Căci, Domnul Tău face tot ceea ce voieşte El!

108. Cât priveşte pe cei fericiţi, ei vor fi în Rai, unde vor locui cât vor dăinui cerurile şi pământul[1157], dacă Domnul Tău nu va voi altfel. Aceasta, ca un dar nesfârşit!

109. Deci, Tu să nu cazi la îndoială, în legătură cu cele ce adoră ei! Căci, ei nu fac decât să se închine ca şi strămoşii lor, de mai înainte. Noi le vom da ceea ce merită ei, fără lipsă!

110. Şi este adevărat că Noi i-am dat lui Moise (Musa) Scriptură, iar apoi s-au iscat divergenţe între ei. Şi dacă n-ar fi fost Cuvântul[1158] Domnului Tău, totul s-ar fi hotărât în privinţa lor[1159]! Dar, în privinţa Lui[1160], ei se află la îndoială, ceea ce duce la nesiguranţă.

111. Domnul Tău va da, negreşit, tuturor, răsplata faptelor lor, pentru că El cunoaşte faptele lor.

112. Ca atare, Tu să rămâi drept, aşa cum Ţi s-a poruncit, împreună cu cei care au cerut iertare, laolaltă cu Tine! Şi să nu vă răzvrătiţi! Căci, El cunoaşte faptele voastre[1161]!

113. Şi să nu vă sprijiniţi pe nelegiuiţi! Căci, vă va atinge Focul! Pentru voi nu există alt tutore decât Allah! Apoi, nu veţi fi ajutaţi[1162]!

114. Şi ridică-Te pentru slujbă la cele două capete ale zilei[1163], precum şi la orele din apropierea nopţii[1164]! Pentru că faptele bune alungă răutăţile. Aceasta este o chemare pentru cei care cugetă!

115. Tu (O, Muhammed!) fii răbdător! Căci, Allah nu lasă să se irosească răsplata celor care săvârşesc fapte bune!

116. Oare de ce printre generaţiile de dinaintea voastră n-au existat astfel de oameni cu trăsături minunate, care să împiedice dezordinea pe pământ? Afară de un număr mic pe care Noi i-am mântuit! Iar cei care s-au supus nelegiuirilor au continuat să huzurească în lăfăială, pentru că erau păcătoşi.

117. Domnul Tău n-ar fi nimicit, pe nedrept, ţinuturile, dacă locuitorii lor ar fi săvârşit fapte bune!

118. Dacă Domnul Tău vroia, făcea o singură comunitate[1165] din toţi oamenii. Dar, ei continuă să fie în dezbinare între ei!

119. Afară de cei care au obţinut mântuire din partea Domnului Tău. Tocmai pentru aceasta i-a creat Domnul Tău[1166]! în felul acesta, s-a adus la îndeplinire Cuvântul Domnului Tău: ,,Eu voi umple Iadul cu demoni (djinn) şi cu oameni[1167], întru-totul!”

120. Tot ceea ce îţi relatăm Noi, din veştile privitoare la mesageri, este pentru a întări inima Ta[1168]! Prin aceasta, Ţie Ţi-a venit Adevărul, iar pentru credincioşi un avertisment şi o luare aminte!

121. Tu spune-le celor care nu cred: „Faceţi după puterile voastre! Şi noi vom face!

122. Şi aşteptaţi! Şi noi vom aştepta!”

123. Lui Allah aparţin cele nevăzute din ceruri şi de pe pământ! Şi de El atârnă toate poruncile! Atunci, supune-Te Lui şi bizuie-Te pe El! Căci, Domnul Tău nu este nepăsător faţă de faptele voastre!

[1086] Hûd (Hod): profet trimis la un popor cunoscut sub numele de: Ad (Aad).

[1087] E-L-R: litere cu sensuri tainice.

[1088] Coranul.

[1089] Cei care nu cred în Coran şi în Profetul Mahomed, în Allah.

[1090] După moarte.

[1091] Kitabin mubin: Cartea cea clară, evidentă, aflată la îndemâna lui Allah, cuprinzând totul (Cartea Predestinării).

[1092] Din acest verset unii comentatori au tras concluzia că mai întâi a fost creat Tronul (Arş), apoi apa, iar după aceea cerul şi pământul.

[1093] Pe Allah, ca să-i pedepsească.

[1094] O, Muhammed!

[1095] O parte din versetele Coranului.

[1096] Necredincioşii, idolatrii.

[1097] Mahomed ar fi născocit Coranul.

[1098] Capitole ca cele din Coran.

[1099] Muslimun: musulmani, crezători în Allah şi în Profetul Muhammed (S.A.V.).

[1100] Despre Coran.

[1101] De Profet sau de îngerul Gabriel, care transmitea mesajele Divinităţii.

[1102] Kitab-u-Musa.

[1103] Evreii cred în Tora.

[1104] De pedeapsa Iadului.

[1105] Îngerii; profeţii.

[1106] Pe Allah, ca să nu-i poată pedepsi.

[1107] Adevărurile din Coran.

[1108] Verstele de până aici se referă la unele principii ale credinţei, la caracterul sfânt (divin) al Coranului, precum şi la pedepsele prevăzute celor care nu cred. Versetele următoare au în vedere propovăduirile unor profeţi din trecut pentru credinţa monoteistă şi la atitudinea diferitelor popoare faţă de profeţii lor etc.

[1109] Pentru îndemnul la credinţă.

[1110] Pe cei care credeau.

[1111] Fruntaşii poporului lui Noe îi cereau acestuia să-i îndepărteze pe cei din păturile de jos care credeau, iar el nu putea să refuze pe nimeni.

[1112] În lumea de-apoi; în Ziua Judecăţii.

[1113] Coranul.

[1114] După tradiţie, apa Potopului ar fi fost fierbinte; comparaţie cu focul din cuptor (Tennur).

[1115] Zevdjeyni: soţ şi soţie; mascul şi femelă (dintre vieţuitoare).

[1116] Pentru pedepsire prin înecare.

[1117] Unul dintre fiii lui Noe n-ar fi crezut, în timp ce Ham, Sam şi Yafes crezuseră şi se urcaseră în corabie.

[1118] Allah s-a adresat pământului.

[1119] Potopul.

[1120] Se crede că ar fi vorba de unul dintre vârfurile Muntelui Ararat (Agri) sau de un alt munte din Turcia Orientală.

[1121] O, Muhammed!

[1122] La urmă se vor bucura de răsplată.

[1123] Adică respinge, dezaprobă credinţa poporului său în idoli, împotriva lui Allah.

[1124] Adică, judecă cu dreptate faptele oamenilor.

[1125] Rusulehu: pluralul din Resul (Trimis); aici fiind vorba de profetul Hûd (Hod).

[1126] Adică, fruntaşilor, tot necredincioşi.

[1127] Poporul Aad a fost nimicit printr-un uragan cumplit.

[1128] Salih: profet trimis pentru poporul numit Semud (Samud), ca unul dintre ei.

[1129] Adică, zeii (idolii)

[1130] După tradiţie, cei din poporul Semud ceruseră de la Salih să le scoată, drept minune, din stâncă, o cămilă, iar la ruga lui, a apărut o cămilă din stâncă; unii au crezut, iar alţii nu au crezut.

[1131] Un strigăt nimicitor, venit din cer.

[1132] În sensul că au fost nimiciţi printr-un strigăt ucigător.

[1133] Ibrahim: profet.

[1134] Vestea că soţia sa, în vârstă, va avea un copil (Ishak = Isaac).

[1135] Îngerii veniseră ca nişte oameni.

[1136] Pentru pedepsirea acelui popor, care locuia în Sodoma.

[1137] Este vorba de Sare (Sara), soţia lui Abraham

[1138] Lût era nepotul lui Abraham şi profet peste poporul din Sodoma.

[1139] Ziseră îngerii.

[1140] Cei din poporul lui Lût practicau homosexualitatea.

[1141] Îngerii se prezentaseră lui Lut în înfăţişare de tineri arătoşi, ceea ce putea să-l pună la grea încercare pe Lut, din cauza apucăturilor celor din neamul său, el fiind dispus să le ofere propriile sale fiice.

[1142] Pe cei nelegiuiţi.

[1143] Adică, nimicirea lor.

[1144] Se adresează Profetului Mahomed, căruia i se aduc la cunoştinţă unele fapte din trecut.

[1145] În sensul că astfel de nenorociri pot atinge şi pe necredincioşii contemporani Profetului Mahomed (avertisment).

[1146] Medyen {Madyan): teritoriu între Hidjaz şi Damasc (Şam).

[1147] Şuayb: profet, făcând parte din populaţia din Madyan.

[1148] După ce măsuraţi şi cântăriţi cu dreptate.

[1149] Potopul.

[1150] Uraganul nimicitor.

[1151] Tunetul ucigător.

[1152] Adică, nenorocirea adusă poporului din Sodoma, poate veni şi peste ei, căci erau în apropiere.

[1153] În sensul că au fost pedepsiţi.

[1154] Aplicarea unor pedepse similare se presupune că se datorează apropierii celor două popoare.

[1155] O, Muhammed!

[1156] Se referă la “cerurile şi pământul” din Lumea de-apoi şi nu la cele lumeşti, care vor dispărea în Apocalips.

[1157] Vezi nota: 4.

[1158] Este vorba de predestinare (sorocul făgăduit).

[1159] Ar fi fost nimiciţi.

[1160] A Coranului.

[1161] După tradiţie, acesta se consideră unul dintre versetele cele mai severe, revelate Profetului Mahomed, poruncindu-I-se să fie drept, dar nu singur, ci laolaltă cu ceilalţi credincioşi, chezăşia succesului lor.

[1162] Dacă veţi crede în idoli.

[1163] Dimineaţa şi seara (în zori şi înainte de asfinţit).

[1164] Referire la alte rugăciuni.

[1165] Ûmmet: iniţial, acest cuvânt însemna: comunitate de aceeaşi credinţă; ulterior, acăpătat şi sensuri ca: neam, naţie, popor, naţiune.

[1166] Ca să-i deosebească pe cei credincioşi, de necredincioşi.

[1167] Cei păcătoşi, necredincioşi, socotiţi egali cu demonii.

[1168] O, Muhammed!

12. YUSUF

(IOSIF) Sûra-12, Pre - HedjiraMekka: 111 versete (afară de versetele 1, 2, 3, 7)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif-Lām-Rā![1169] Iată versetele Cărţii clare!

2. Noi am coborât-o în lectură arabă[1170], ca să o puteţi pricepe!

3. Noi Te facem[1171] să reciţi, cu cea mai frumoasă recitare, acest Coran, deşi, mai înainte, şi Tu Te numărai printre cei neştiutori[1172].

4. Cândva, Iosif (Yusuf)[1173] spusese tatălui său: „O, tată! Eu am văzut [în vis] unsprezece stele şi Soarele şi Luna. Eu am văzut că ele se prosternau în faţa mea!”

5. El îi zise: „O, micuţul meu! Nu le povesti visul tău fraţilor tăi! Ei vor urzi o viclenie împotriva ta! Căci, Diavolul este un duşman făţiş pentru oameni.

6. Domnul tău te va alege pe tine şi te va învăţa cu tălmăcirea viselor şi va revărsa din plin bunăvoinţa Sa asupra ta şi faţă de Familia lui Iacob (Yakub), aşa cum a făcut şi mai înainte, în legătură cu doi strămoşi de-ai tăi: Abraham (Ibrahim,) şi Isaac (Ishak). Căci, Domnul tău este Ştiutor şi Înţelept!”

7. Într-adevăr, la Iosif şi la fraţii săi se găsesc pilde pentru cei care le caută[1174].

8. Ei[1175] ziseră: „Iosif şi fratele său[1176] sunt mai iubiţi de tatăl nostru, decât noi. Noi alcătuim o familie numeroasă. Tatăl nostru se află, într-adevăr, într-o rătăcire clară”

9. [Ei şi-au zis]: „Ucideţi-l pe Iosif sau lăsaţi-l pe pământ[1177], pentru ca faţa tatălui vostru să se întoarcă numai spre voi! Apoi, veţi deveni oameni buni[1178]!”

10. Unul dintre cei care vorbeau[1179] zise: „Nu-l ucideţi pe Iosif! Aruncaţi-l în fundul unei fântâni, ca să-l ia de acolo cineva dintre trecătorii cu caravana, dacă vreţi să faceţi aceasta[1180]!”

11. Ei ziseră: „O, tatăl nostru! De ce oare nu ni-l încredinţezi nouă pe Iosif? Căci, noi suntem sfetnici buni pentru el!

12. Ei ziseră: „Trimite-l cu noi, mâine, la câmp, ca să se bucure, iar noi vom avea grijă de el!”

13. El le-a spus: „Mă întristează că îl veţi duce cu voi. Mă tem să nu~l mănânce vreun lup, când voi nu sunteţi atenţi faţă de el.”

14. Ei ziseră: „Dacă va fi mâncat de lup, deşi noi suntem o adunătură, atunci, noi vom avea de pierdut!”

15. Apoi, când au plecat, ei s-au înţeles, cu toţii, să-l arunce în fundul unei fântâni[1181], iar Noi i-am revelat lui Iosif: „Tu le vei da lor de veste fapta lor fără ca ei să-şi dea seama[1182]!”

16. Şi au venit la tatăl lor, seara, plângând.

17. Ei ziseră: „O, tată! Noi ne-am dus ca să facem întrecere şi l-am lăsat pe Iosif (Yusuf) lângă lucrurile noastre. Atunci, lupul l-a mâncat. Tu nu ne vei crede pe noi, chiar dacă noi spunem adevărul!”

18. Ei au adus cămaşa lui cu sânge mincinos[1183]. El (Iacob) le-a spus: „Mai degrabă sufletele voastre v-au poruncit ceva, o născocire! Răbdare pentru mine! La cele ce spuneţi voi, se cade invocat numai Allah pentru ajutor[1184]!”

19. Şi veni o caravană. Ei l-au trimis pe cărătorul lor de apă, iar el şi-a lăsat cofa [în fântână]. El zise: „O, veste! Iată un fecior!” Şi l-au dosit ca o marfă. Totuşi, Allah ştia bine ce anume făceau ei!

20. Ei îl vândură cu un preţ mic, cu câteva Drahme (Dirhem), căci, nu-i dădeau importanţă[1185].

21. Cel care l-a cumpărat, în Egipt (Misr), porunci soţiei sale: „Acordă-i ospitalitate generoasă! S-ar putea să ne fie de folos! Sau îl vom lua ca fiu!” Iată, aşa l-am aşezat Noi pe Iosif pe pământ[1186] ca să-1 învăţăm cu tălmăcirea faptelor! Căci, Allah este în stare să îndeplinească porunca Sa! Dar cei mai mulţi oameni nu ştiu aceasta!

22. Iar când a ajuns el la vârsta majoratului, l-am hărăzit Noi cu înţelepciune şi cu ştiinţă. Aşa răsplătim Noi pe cei care săvârşesc fapte bune!

23. Or, cea în casa căreia se afla el a vrut să fie satisfăcută[1187]. Şi ea închise uşile şi-i zise: „Vino[1188]!” Iar el spuse: „Ferească Allah! Domnul meu mi-a oferit un loc bun! Într-adevăr, nelegiuiţii nu se bucură de fericire!”

24. Şi ea îl dorea pe el. Şi el ar fi dorit-o, dacă nu vedea un semn de la Domnul său. În felul acesta, Noi l-am îndepărtat de la răutate şi preacurvie. Căci, el făcea parte dintre robii Noştri de cinste!

25. Şi amândoi au alergat spre uşă. Ea rupse cămaşa lui pe la spate; şi s-au întâlnit la uşă cu stăpânul ei[1189]. Ea zise: „Care va fi pedeapsa pentru cel care vrea să facă rău familiei tale, dacă nu temniţa sau pedeapsa dureroasă?”

26. El (Iosif) zise: „Ea este cea care a vrut să mă ispitească!” Iar un martor din familia sa a mărturisit astfel: „Dacă această cămaşă a lui a fost ruptă în faţă, atunci, ea spune adevărul, iar el este mincinos!

27. Şi dacă această cămaşă a lui a fost ruptă pe la spate, atunci, ea este cea care minte, iar el spune adevărul!”

28. Apoi, când celălalt (soţul) a văzut cămaşa ruptă pe la spate, zise: „Acesta face parte din vicleşugurile voastre[1190]! Într-adevăr, viclenia voastră este mare!”

29. [Şi el mai zise]: „O, Iosif! Tu uită de aceasta! Iar tu (femeie), cere iertare pentru păcatul tău! Căci, tu ai fost cea care a păcătuit!”

30. Iar unele femei din cetate au zis: „Soţia Marelui intendent[1191] îl ispiteşte pe robul ei! Dragostea pentru el a pătruns în sufletul ei. Într-adevăr, noi o vedem într-o rătăcire clară!”

31. Când ea a aflat de bârfele lor, le-a trimis invitaţii şi a pregătit pentru ele un ospăţ[1192], iar fiecăreia i-a dat câte un cuţit. Apoi, ea zise [lui Iosif]: „Ieşi în faţa lor!” Iar îndată ce l-au văzut, ele l-au găsit minunat şi s-au tăiat la mâini[1193] şi ziseră: „Să ne ierte Allah! Dar, acesta nu este o fiinţă omenească! Acesta este un înger valoros!”

32. Ea (femeia) zise: „Acesta-i cel pentru care voi clevetiţi pe seama mea! Într-adevăr, eu am poftit după el, dar el s-a împotrivit! Iar dacă el nu face ceea ce îi poruncesc eu, atunci, în mod sigur, va fi aruncat în temniţă şi va fi umilit!”

33. El (Iosif) zise: „O, Doamne! Prefer temniţa, decât să fac ceea ce mă îndeamnă ele! Iar dacă nu îndepărtezi de pe mine vicleşugul lor, eu voi înclina spre ele şi mă voi număra printre cei neştiutori!”

34. Iar Domnul său a primit ruga sa şi a îndepărtat vicleşugul lor. Căci, El este cel care aude şi care ştie!

35. Apoi, deşi văzură dovezile[1194], totuşi, socotiră că trebuie să-1 întemniţeze pentru o vreme oarecare.

36. Împreună cu el, au mai intrat şi alţi doi tineri. Unul dintre ei zise: „Eu mă vedeam storcând [struguri] pentru vin!” Iar celălalt spuse: „Eu am văzut [în vis] purtând pe capul meu pâine, din care mâncau păsările. Vesteşte-ne nouă tălmăcirea lor! Căci, noi te vedem printre cei cinstiţi!”

37. El (Iosif) le-a spus: „Eu vă voi da de veste tălmăcirea lor chiar şi înainte de a veni mâncarea voastră. Cu aşa ceva m-a hărăzit Domnul meu! Căci, eu am părăsit credinţa acelui popor[1195] care nu crede în Allah şi care tăgăduieşte Ziua de-apoi!”

38. [El mai zise]: „Eu mă supun credinţei strămoşilor mei: Abraham şi Isaac şi Iacob[1196]. Noi nu punem nimic alături de Allah[1197]! Acesta este un har din partea lui Allah pentru noi şi pentru oameni!” Dar cei mai mulţi dintre oameni sunt nerecunoscători!

39. [El mai spuse]: „O, voi, tovarăşi de temniţă! Care este mai bun? O sumedenie de stăpâni sau un singur Allah, Atotstăpânitor?”

40. [Şi le mai zise]: „În locul lui Allah, voi vă închinaţi numai la nişte nume născocite de voi şi de strămoşii voştri, fără ca Allah să fi coborât vreo dovadă în privinţa lor[1198]. Porunca aparţine numai lui Allah! El v-a poruncit vouă ca să nu credeţi decât în El! Aceasta este credinţa cea dreaptă!” Dar cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

41. [El le mai zise]: „O, voi, tovarăşi de temniţă! Unul dintre voi va oferi vin stăpânului său[1199]. Iar celălalt va fi spânzurat şi păsările vor mânca de pe tigva lui. Aşa este porunca despre care m-aţi întrebat voi, amândoi!”

42. El a mai spus aceluia despre care gândea că va fi eliberat: „Aminteşte-i stăpânului tău de mine[1200]!” Dar, Diavolul a făcut ca el să uite să-i amintească stăpânului său! Iar el (Iosif) a mai rămas în temniţă încă mulţi ani[1201]!

43. Şi Suveranul (Faraonul) zise: „Eu am văzut[1202] că şapte vaci mai grase erau mâncate de şapte vaci mai slabe, precum şi şapte spice verzi şi alte [şapte] uscate. O, voi, fruntaşi! Daţi-mi un răspuns la visul meu, dacă voi sunteţi tălmăcitori de vise!”

44. Ei ziseră: „Amestecătură de coşmaruri! Iar noi nu ştim să tălmăcim coşmaruri!”

45. Şi atunci, dintre cei doi, cel care fusese slobozit şi-a adus aminte, după o vreme îndelungată, şi zise: „Eu vă voi da de veste tălmăcirea! Trimiteţi-mă pe mine[1203]!”

46. „O, tu, Iosif! - zise el - O, tu cel cinstit! Dă-ne nouă o tălmăcire despre cele şapte vaci slabe care mâncau cele şapte vaci grase şi despre cele şapte spice verzi şi altele chircite! Să mă întorc printre oameni, pentru ca ei să le cunoască!”

47. El (Iosif) zise: „Voi veţi semăna timp de şapte ani, ca de obicei, iar tot ceea ce veţi recolta, să lăsaţi în spice, afară de ceva, din care să consumaţi!”

48. [Şi el mai spuse]: „Apoi, vor veni şapte ani grei, în care veţi mânca din cele strânse mai înainte, în afară de ceea ce veţi alege, puţin, pentru păstrare[1204]!”

49. [El mai zise]: „Apoi, va veni, după aceea, un an, când oamenii vor fi ajutaţi şi vor avea ce stoarce[1205]!”

50. Şi regele zise: „Aduceţi-l la mine[1206]!” Iar când trimisul s-a dus, el (Iosif) i-a spus: „Întoarce-te la stăpânul tău şi întreabă-l: [[Ce-au avut acele femei de s-au tăiat la mâini?]] Căci, Domnul meu ştie foarte bine viclenia lor!”

51. El (Faraonul) le zise lor[1207]: „Care a fost scopul vostru când aţi vrut să-l ademeniţi pe Iosif?” Ele spuseră: „Ferească Allah! Noi nu ştim nimic de rău, în privinţa lui!” Iar soţia Marelui intendent zise: „Acum s-a stabilit adevărul! Eu sunt cea care am vrut să-l ademenesc, iar el face parte dintre cei cinstiţi!”

52. [Iosif zise]: „Aceasta, ca să se ştie că eu nu l-am trădat în taină[1208]! Căci, Allah nu călăuzeşte vicleşugul trădătorilor!

53. Şi eu nu dezvinovăţesc sufletul meu! Sufletul este un tiran care aţâţă spre răutate, în afară dacă se îndură Domnul meu. Iar Domnul meu este Iertător şi Milostiv!”

54. Suveranul (Faraonul) zise: „Aduceţi-l la mine![1209] Eu vreau să-l reţin lângă mine!” Apoi, când a vorbit cu el, îi zise: „De astăzi, tu vei fi lângă noi cu autoritate şi demn de încredere!”

55. El (Iosif) zise: „Desemnează-mă peste visteriile ţării! Într-adevăr, eu sunt un bun păstrător şi cunoscător!”

56. Şi aşa l-am pus Noi pe Iosif să se aşeze în ţară, acolo unde voieşte el[1210]. Căci, Noi facem să ajungă milostivirea Noastră la cine vrem Noi şi nu lăsăm să se irosească răsplata celor binefăcători!

57. Iar răsplata din Ziua de-apoi este mai bună pentru cei care cred şi se poartă cu smerenie!

58. Şi fraţii lui Iosif au venit şi au intrat la el[1211]. El i-a recunoscut, dar ei nu l-au recunoscut pe el[1212].

59. Iar când le-a dat proviziile lor, el le-a spus: „Aduceţi-l şi pe cel care este fratele vostru din acelaşi tată cu voi[1213]! Nu vedeţi că eu măsor cu plinul şi că sunt cel mai bun primitor de oaspeţi?’

60. [El mai zise]: „Şi dacă nu-l veţi aduce, nu veţi avea provizii de la mine şi nu vă veţi mai apropia de mine!”

61. Ei au spus: „Noi îl vom cere de la tatăl său şi vom face aceasta[1214]!”

62. Şi el (Iosif) a spus slujitorilor săi: „Puneţi în bagajele lor mărfurile lor[1215]. Poate le vor găsi când se vor întoarce la familia lor; poate vor reveni!”

63. Când s-au întors la tatăl lor, ei i-au spus: „O, tată! Noi am fost opriţi să măsurăm[1216]! Trimite-l deci, cu noi, pe fratele nostru, ca să obţinem produse prin măsurare. Noi vom avea grijă de el!”

64. El (Iacob) le-a spus: „Să am încredere în voi aşa cum vi l-am încredinţat, mai înainte, pe fratele său? Allah este cel care păzeşte cel mai bine! Căci, El este Milostivul milostivilor!”

65. Şi când au desfăcut poverile lor, ei au văzut că fuseseră restituite mărfurile lor[1217]. Ei au zis: „O, tată! Ce mai vrem noi? Iată, marfa noastră[1218] ne-a fost înapoiată! Noi vom merge înapoi ca să luăm provizii pentru familia noastră şi vom avea grijă de fratele nostru[1219] şi vom lua o povară de cămilă mai mult[1220]; aceasta a fost o povară mai uşoară[1221]!”

66. El (Iacob) le-a zis: „Nu-l voi trimite cu voi dacă nu-mi veţi da cuvântul vostru în faţa lui Allah precum că mi-l veţi aduce înapoi, în afară dacă veţi fi înconjuraţi[1222]!”

67. Şi le-a mai spus: „O, voi, fiii mei! Nu intraţi printr-o singură poartă! Intraţi prin porţi diferite! Eu nu vă pot pune la adăpost faţă de Allah, în nici un fel! Judecata nu aparţine decât lui Allah! Numai în El mă sprijin eu! Numai în El să aibă încredere cei care vor să creadă!”

68. Iar când ei intrară aşa cum le poruncise tatăl lor, nimic nu putea să-i apere faţă de ceea ce vine de la Allah[1223]. Numai că a fost o dorinţă venită din sufletul lui Iacob, hotărâtă de Allah[1224] într-adevăr, el avea înţelepciunea cu care îl învăţarăm Noi! Dar, cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu!

69. Când ei intrară lângă Iosif, el l-a luat pe fratele său[1225], zicându-i: „Eu sunt fratele tău. Tu nu te necăji pentru ceea ce au făcut ei[1226]! “

70. Când a pregătit poverile lor, el (Iosif) a pus cupa[1227] în povara cămilei fratelui său [Benjamin]. Apoi, un strigător a strigat[1228]: „O, voi, călători! Voi sunteţi hoţi!”

71. Iar ei, întorcându-se, au zis: „Ce anume căutaţi voi?”

72. Ei[1229] ziseră: „Noi căutăm cupa regelui! O povară de cămilă pentru cel care o va aduce! Iar eu (strigătorul,) sunt chezaş!”

73. Ei ziseră: „Jurăm pe Allah! Voi ştiţi că noi n-am venit să provocăm tulburare pe pământ (Egipt) şi nu suntem nişte hoţi!››

74. Ei (slujitorii) ziseră: „Şi care va fi pedeapsa voastră, dacă voi sunteţi mincinoşi?”

75. Ei ziseră: „Pedeapsa? În povara căruia va fi găsită cupa, acela va fi dat, el însuşi, drept pedeapsă[1230]! Căci, aşa îi pedepsim noi pe nelegiuiţi[1231]!”

76. Apoi, au început să caute în poverile lor, înaintea fratelui său. Apoi, au scos cupa din povara fratelui său. Căci, aşa am orânduit Noi stratagema pentru Iosif! Altfel, el nu putea să-1 reţină pe fratele său, după credinţa regelui, afară dacă vroia Allah. Noi înălţăm în rang pe cine anume vrem! Peste toţi cei care au ştiinţă există un ştiutor mai mare[1232].

77. Ei[1233] au zis: „Dacă el (Benjamin) a furat, apoi, furase mai înainte şi un alt frate al său[1234]! Iosif a ţinut aceasta în sufletul său şi nu le-a dezvăluit. El şi-a zis în sinea lui: „Voi sunteţi într-o situaţie şi mai rea! Şi Allah ştie mai bine ceea ce spuneţi voi!”

78. Ei ziseră: „O, Mare intendent! El (Benjamin) are un tată foarte bătrân! Reţine, deci, pe unul dintre noi, în locul lui. Căci, noi te vedem printre binefăcători!”

79. El le-a spus: „Ferească Allah! Să reţinem noi pe altcineva în locul celui la care am găsit obiectele noastre! Atunci, vom fi nelegiuiţi!”

80. Când n-au mai sperat, ei s-au retras deoparte, iar cel mai vârstnic dintre ei a spus: „Nu ştiţi voi că tatăl vostru a luat de la voi jurământul vostru, în numele lui Allah? Şi mai înainte aţi greşit faţă de Iosif! Eu nu voi pleca de aici până ce nu îmi va îngădui tatăl meu sau va hotărî Allah! Căci, El este cel mai bun dintre judecători!”

81. [El a mai zis]: „Voi întoarceţi-vă la tatăl vostru şi spuneţi-i: [[O, tată! Fiul tău a furat! Noi nu depunem mărturie decât pentru ceea ce ştim noi şi nu suntem paznici pentru ceea ce nu vedem[1235]!

82. întreabă-i şi pe cei din oraşul în care am fost, precum şi pe cei din caravana cu care am venit[1236]! Dar noi spunem adevărul!]]”

83. El (Iacob) le-a zis[1237]: „Dimpotrivă! Sufletele voastre v-au poruncit o născocire! O, Răbdare! Nădăjduiesc că Allah mi-i va aduce pe toţi! Căci, El este Ştiutor şi înţelept!”

84. Apoi, el le-a întors spatele şi zise: „O, câtă durere pentru Iosif [1238]!” Iar de mâhnire, ochii săi albiră[1239].

85. Ei (fiii) spuseră: „Pe numele lui Allah! Tu nu vei înceta să pomeneşti de Iosif până ce nu te vei îmbolnăvi sau nu te vei număra printre cei morţi!”

86. El le-a zis: „Eu mă jelesc şi arăt durerea mea în faţa lui Allah! Căci, eu ştiu de la Allah ceea ce voi nu ştiţi!”

87. [Şi le mai zise]: „O, fiii mei! Mergeţi şi căutaţi pe Iosif şi pe fratele său[1240]. Nu vă pierdeţi nădejdea în milostivirea lui Allah! Căci, numai cei din poporul de necredincioşi îşi pierd nădejdea în milostivirea lui Allah!”

88. Iar când au intrat la el[1241], i-au zis: „O, tu, Marele intendent! Necazul s-a abătut asupra noastră şi asupra familiei noastre! Noi am venit cu poveri de mică valoare[1242]. Deci, dă-ne cu măsură plină şi fă-ne şi pomană (sadaka)! Căci, Allah îi răsplăteşte pe cei care fac pomană!”

89. El le zise: „Ştiţi ce anume aţi făcut voi lui Iosif şi fratelui său, din neştirea voastră?”

90. Ei ziseră: „Oare nu eşti tu, cu adevărat, Iosif?” El le-a spus: „Eu sunt Iosif, iar acesta este fratele meu! într-adevăr, Allah a fost binevoitor faţă de noi! Căci, Allah nu iroseşte răsplata sa în privinţa celor care sunt cu evlavie şi cu răbdare şi sunt binefăcători!”

91. Ei ziseră: „Într-adevăr, Allah te-a ales pe tine, faţă de noi, iar noi suntem cei supuşi greşelii!”

92. El le zise: „Astăzi nu este loc pentru dojenirea voastră! Să vă ierte Allah! Căci, El este Milostivul milostivilor!”

93. [Şi le mai zise]: „Duceţi-vă cu această cămaşă a mea; apoi, puneţi-o pe faţa tatălui meu şi el îşi va recăpăta vederea. Şi aduceţi-mi toată familia voastră!”

94. Iar când caravana a părăsit [Egiptul], tatăl lor a zis: „Eu simt mirosul lui Iosif, chiar dacă voi mi-aţi spune că delirez!”

95. I s-a spus: „Pe numele lui Allah! Într-adevăr, tu te afli încă în rătăcirea ta din trecut!”

96. Iar când veni vestitorul şi puse cămaşa pe faţa lui, i-a revenit vederea. El zise: „Nu v-am spus eu că ştiu, de la Allah, ceea ce voi nu ştiţi?!”

97. Ei (fiii) ziseră: „O, tată! Imploră iertare pentru noi! Căci, noi suntem cu adevărat păcătoşi!”

98. El le spuse: „Eu mă voi ruga de Allah pentru iertarea voastră! Căci, El este Iertător şi îndurător!”

99. Apoi, când au intrat lângă Iosif[1243], el i-a îmbrăţişat pe părinţii săi şi le-a spus: „Intraţi în Egipt (Misr) în siguranţă, cu voia lui Allah!”

100. Şi-i urcă el pe părinţii săi pe tron şi toţi se prosternară în faţa lui, iar el zise: „O, tată! Aceasta este tălmăcirea visului meu de mai înainte! Domnul meu l-a adeverit cu bine pentru mine! Într-adevăr, El m-a scos din temniţă şi a făcut ca voi să veniţi din deşert, după ce Diavolul a băgat zâzanie între mine şi fraţii mei. Domnul meu acordă bunăvoinţă faţă de tot ceea ce voieşte El! Căci, El este Ştiutor şi înţelept!”

101. [El mai zise]: „O, Domnul meu! Tu mi-ai dat din împărăţia Ta şi m-ai învăţat cu tălmăcirea întâmplărilor! O, Creatorul cerurilor şi al pământului! Tu eşti protectorul meu în lumea aceasta şi în cea de dincolo! Fă-mă să mă săvârşesc ca supus (müslim) şi să mă întâlnesc cu cei buni[1244]!”

102. Acestea sunt noutăţile, din nevăzut, pe care Noi Ţi le revelăm Ţie[1245]! Căci, Tu nu erai lângă ei, atunci când, de comun acord cu toţii, ei se hotărau şi făceau vicleşuguri!

103. Şi cei mai mulţi dintre oameni nu vor crede, chiar dacă Tu ai dori cu ardoare!

104. Iar Tu nici nu ceri de la ei vreo răsplată pentru aceasta[1246]! Acesta (Coranul) nu este decât o chemare pentru lumi!

105. Sunt multe semne, în ceruri şi pe pământ, pe lângă care oamenii trec întorcându-şi spatele lor.

106. Şi cei mai mulţi dintre oameni nu cred în Allah, fără să-i alăture asociaţi[1247].

107. Oare sunt ei[1248] siguri că nu va veni, din partea lui Allah, o nenorocire care să-i cuprindă pe toţi sau că nu va veni, deodată, Ceasul [cel din urmă], fără ştirea lor?

108. Tu spune-le: „Acesta este drumul meu! Eu vă invit la Allah! Căci, Eu şi cei care îmi dau ascultare suntem pe drumul cel luminat! Slavă lui Allah! Căci, Eu nu fac parte dintre idolatri!”

109. Şi înainte de Tine, Noi n-am trimis decât bărbaţi, dintre locuitorii cetăţilor, cărora le-am dat revelaţii[1249]. Oare ei[1250] nu călătoresc pe pământ ca să vadă ce anume s-a întâmplat cu sfârşitul celor de dinaintea lor? Lăcaşul din lumea de dincolo este mai bun pentru cei cu evlavie! Deci, voi nu pricepeţi?

110. Apoi, tocmai când mesagerii disperau şi începeau să creadă că sunt socotiţi mincinoşi, atunci, le venea ajutorul Nostru şi erau salvaţi cei pe care vroiam Noi. Dar nu se va îndepărta pedeapsa Noastră de pe cei din comunitatea celor nelegiuiţi!

111. În povestirile despre ei[1251] există multe pilde pentru cei care pricep! Aceasta nu este deloc o faptă de născocire[1252]! Dimpotrivă, El (Coranul) reprezintă confirmarea celor de dinaintea Lui[1253] şi dezvăluirea tuturor lucrurilor, precum şi o călăuză şi un motiv de îndurare pentru poporul care crede!

[1169] E. L. R..; litere enigmatice.

[1170] Este vorba de Coran.

[1171] O, Muhammed!

[1172] Faţă de întâmplările din trecutul unor popoare.

[1173] Yusuf. profet; unul dintre cei 12 fii ai profetului Iacob (Yacub).

[1174] După tradiţie, rabinii evrei îndemnau pe fruntaşii păgânilor din Mekka să-1 întrebe pe Mahomed despre plecarea evreilor din Egipt, iar în urma întrebărilor lor, a fost revelată această Sûra, despre peregrinările lui Iosif (Yusuf).

[1175] Fraţii mai mari ai lui Iosif.

[1176] Este vorba de Benjamin (Bünyamin), cel mai mic dintre cei 12 fii ai lui Iacob.

[1177] Undeva, într-un loc necunoscut.

[1178] Adică, vor fi lăudaţi în popor.

[1179] Acesta se numea Yehûda.

[1180] Adică, dacă vreţi să scăpaţi de el.

[1181] După tradiţie, fraţii lui Iosif (Yusuf) i-au luat cămaşa şi i-au dat drumul în fântână, dar el nu s-a înecat. Fraţii lui au pătat cămaşa lui cu sânge, după care s-au prezentat la tatăl lor, plângând.

[1182] Ulterior, Iosif (Yusuf) a fost găsit de o caravană şi dus la Curtea Faraonului, unde a ajuns mare demnitar al Egiptului. După mulţi ani, fraţii săi, venind în Egipt după provizii, l-au întâlnit şi, fără să fie recunoscut de către ei, acesta le-a reproşat fapta lor.

[1183] Cu sânge de animal, prins şi sacrificat.

[1184] Iacob a observat că, spre deosebire de spusele fiilor săi, cămaşa lui Iosif era întreagă, fără rupturi.

[1185] Cei din caravană l-au vândut pe Iosif (Yusuf) în Egipt, unei familii din Curtea Faraonului.

[1186] În Egipt.

[1187] Soţia stăpânului i-a făcut curte lui Iosif (Yusuf).

[1188] Sau „Scoală-te!”

[1189] Cu soţul femeii.

[1190] De femeie!

[1191] El-Aziz: Marele intendent, un fel de ministru de Finanţe la Curtea Faraonului din Egipt.

[1192] Sau un salon pentru ospăţ.

[1193] Admirându-1 pe Iosif (Yusuf).

[1194] De nevinovăţia lui Iosif.

[1195] Este vorba de egipteni, politeişti la vremea aceea.

[1196] Ibrahim, Ishak, Yakub.

[1197] În sens de idoli; zei (chipuri cioplite).

[1198] Vreun semn de autoritate divină.

[1199] Va scăpa din închisoare şi îşi va recăpăta slujba sa anterioară.

[1200] Că Iosif (Yusuf) este întemniţat. (Ruga lui Iosif către cel care urma să fie eliberat).

[1201] Drept pedeapsă pentru faptul de a fi cerut ajutorul unui muritor, în loc să se roage de Allah. Se spune că a mai rămas încă 7 ani, după ce stătuse, până atunci, timp de cinci ani. Căci, el uitase de Allah.

[1202] În vis.

[1203] El îşi aduse aminte de Iosif, aflat încă în temniţă.

[1204] Rezervă pentru însămânţare.

[1205] În acel an va fi belşug. Visul Faraonului nu cuprindea ultimul an de belşug. Tălmăcirea lui Iosif se datora revelaţiei divine.

[1206] Pe Iosif (Yusuf).

[1207] Femeilor amintite mai sus.

[1208] Pe Allah. În unele traduceri, această parte a versetului este pusă pe seama soţiei demnitarului. Vezi şi versetul următor.

[1209] Pe Iosif (Yusuf).

[1210] Tradiţia spune că Faraonul 1-a desemnat pe Iosif ca Mare vistiernic, după ce Iosif i-a explicat ce anume trebuie să facă în anii de belşug şi apoi, în anii de secetă; iar după moartea Marelui intendent, i-a dat în căsătorie pe văduva acestuia (Zeliha).

[1211] În anul de secetă fusese atinsă şi zona în care locuia Iacob, iar acesta şi-a trimis fiii în Egipt, după provizii, dar fără Benjamin (fiul cel mai mic).

[1212] Iosif i-a întrebat cine sunt, iar ei au răspuns că sunt fiii unui profet pe nume Iacob (Yakub), că au fost 12 fraţi şi că unul a murit în deşert, iar cel mic a rămas lângă tatăl lor.

[1213] Era vorba de Benjamin (Bünyamin), frate consanguin cu Iosif.

[1214] În sensul că îl vor convinge pe tatăl lor.

[1215] Iosif a poruncit să se pună în sacii lor şi banii cu care fuseseră cumpărate mărfurile, dar, fără ştirea fraţilor săi, cu gândul că vor veni înapoi, sub acest pretext.

[1216] Deci, ei nu se vor considera vinovaţi de găsirea banilor în poverile lor.

[1217] Este vorba de banii cu care plătiseră proviziile lor în Egipt.

[1218] Adică, banii.

[1219] Benjamin (Bünyamin).

[1220] Cămila cu care se va duce Benjamin.

[1221] Ceea ce aduseseră li se părea puţin (fără Benjamin).

[1222] De piraţi, care atacau caravanele.

[1223] Pentru ceea ce urma să se întâmple.

[1224] Presimţirea lui Iacob pentru Iosif şi Benjamin.

[1225] Benjamin (Bünyamin).

[1226] Faţă de Iosif, în trecut.

[1227] De măsurat proviziile vândute.

[1228] La plecarea Caravanei.

[1229] Oamenii lui Iosif.

[1230] În sensul că va fi abandonat, lăsat, în Egipt.

[1231] După legea profetului Iacob (Yakub), hoţul prins era pus să lucreze ca sclav la stăpânul avuţiei furate, dar în Egipt se aplica bătaia şi plata îndoită a avuţiei furate. Iosif vroia să aplice legea tatălui său, pentru că dorea să-l reţină pe Benjamin. De aceea, slujitorii săi puseseră intenţionat cupa în povara lui Benjamin.

[1232] Adică, Allah.

[1233] Fraţii lui Iosif.

[1234] După tradiţie, mătuşa lui Iosif îl iubea şi vroia să rămână lângă ea, când va fi mare. Ca semn, i-a dat brâul soţului său decedat (Abraham), dar, apoi a declarat că s-a pierdut. întrucât brâul a fost găsit la Iosif, după lege el a trebuit să rămână lângă mătuşa sa. La acest eveniment se referă fraţii lui Iosif.

[1235] Adică, atunci când au jurat că vor avea grijă de Benjamin, ei nu ştiau că el va fura, pe ascuns.

[1236] Iacob să-i întrebe pe aceia.

[1237] După întoarcerea lor din Egipt.

[1238] Iacob nu credea că Iosif ar fi murit.

[1239] Adică, Iacob a orbit.

[1240] Benjamin (Bünyamin).

[1241] La Iosif, după ce fiii lui Iacob s-au dus din nou în Egipt.

[1242] Se referă la bani puţini, din cauza secetei.

[1243] Membrii familiei lui Iosif s-au dus, cu toţii, în Egipt, aşa cum ceruse el.

[1244] După tradiţie, Iacob (Yakub) a mai trăit în Egipt încă 24 de ani, iar după moarte a fost înmormântat în Damasc (Şam), lângă tatăl său: Isaac (Ishak). Iosif a mai trăit încă 23 de ani, iar după moarte, a fost înmormântat în Nil, într-un coşciug de marmură. Ulterior, Moise (Musa) l-a descoperit şi l-a pus lângă tatăl său (Iacob).

[1245] O, Muhammed! Allah confirmă Profetului faptele relatate mai sus.

[1246] Adică, pentru îndemnarea la credinţă islamică, prin Coran.

[1247] Adică, idoli, zei; deci sunt politeişti.

[1248] Politeiştii, idolatrii.

[1249] Este vorba de profeţii din trecut, care aparţineau popoarelor respective.

[1250] Necredincioşii, idolatru.

[1251] Despre profeţii din trecut.

[1252] Coranul nu poate fi născocit de cineva, fie el şi profet.

[1253] A cărţilor sfinte anterioare Coranului.

13. EL-RA’D

(TUNETUL) Sûra-13, Revelată la Medina: 43 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elīf! Lām! Mīm! Rā[1254]! Acestea sunt versetele Cărţii (Coranului)! Şi ceea ce Ţi-a coborât Ţie, din partea Domnului Tău, este Adevărul! Dar cei mai mulţi dintre oameni nu cred!

2. Allah este cel care a înălţat cerurile fără stâlpi de susţinere pentru ca voi să le puteţi vedea. Apoi, El s-a aşezat pe Tron (Arş) şi a orânduit Soarele şi Luna, fiecare având cursul său spre un termen stabilit. El este cel care orânduieşte treburile şi lămureşte cu amănunte semnele! S-ar putea ca voi să credeţi în întâlnirea cu Domnul vostru!

3. Şi tot El este cel care a întins pământul, iar pe el a aşezat munţi şi râuri şi a creat din toate fructele cupluri, câte două din fiecare. Tot El face ca noaptea să acopere ziua[1255]. Într-adevăr, în acestea există pilde pentru un popor care gândeşte!

4. Pe faţa pământului se află bucăţi [de uscat] alăturate şi livezi de vii şi de câmpuri şi curmale cu ramuri şi fără, udate de aceeaşi apă. Totuşi, Noi facem ca fructele unora din ele să fie mai bune decât ale altora. Şi în acestea se află pilde pentru poporul care pricepe!

5. Şi dacă Te miri[1256], de fapt, lucrul mai de mirat este vorba lor: „Când vom deveni ţărână, oare vom fi creaţi din nou?” Tocmai aceştia nu cred în Domnul lor! Ei vor avea arcanul după grumazul lor! Ei vor fi demni de Foc, unde vor rămâne pe vecie!

6. Iar ei cer de la Tine să le grăbeşti răul, înaintea binelui. Dar înaintea lor au fost atâtea pilde asemănătoare[1257]! Domnul Tău este iertător faţă de oameni, deşi ei sunt nelegiuiţi cu ei înşişi. Dar Domnul Tău este aspru şi la pedeapsă!

7. Iar necredincioşii zic: „De ce oare nu I s-a coborât un semn (o minune) din partea Domnului Său?” Dar, Tu eşti doar un propovăduitor! Şi fiecare popor are pe cineva călăuzitor!

8. Allah ştie ce anume poartă toate femeile în pântecele lor şi ce au mai puţin şi ce au mai mult. Căci, totul are o măsură la El!

9. Ştiutorul celor tainice şi vizibile, cel Măreţ şi cel Sublim!

10. Dintre voi, toţi sunt egali pentru El, fie că ţin vorba lor în taină şi fie că o rostesc pe faţă, fie că stau ascunşi noaptea şi fie că ies la vedere în timpul zilei.

11. Prin porunca lui Allah, fiecare are un paznic (înger), în faţa sa şi în spatele său, care îl urmează şi îl apără. Iar Allah nu schimbă nimic la un popor până ce el nu schimbă cele aflătoare în sufletul său! Şi când Allah voieşte răul pentru un popor, acesta nu poate fi întors, iar acel popor nu are alt ajutor, afară de El!

12. El este cel care vă face pe voi să vedeţi, în fulger, teama şi nădejdea[1258]! Tot El creează şi norii grei!

13. Şi tunetul cântă slavă Lui, cu laudă, precum îngerii, din teamă faţă de El! Şi trimite trăznete, cu care loveşte pe cine voieşte, dar ei tot se ceartă în privinţa lui Allah, în timp ce El este vrednic de teamă, prin puterea Sa!

14. Doar Lui I se cuvine adevărata rugă! Iar cei pe care îi invocă ei nu le răspund în nici un fel[1259]. Aceştia seamănă cu cel care îşi întinde palma spre apă ca să-i vină în gură. Dar ea nu va ajunge. Invocarea necredincioşilor nu este decât o rătăcire!

15. În faţa lui Allah se prosternează[1260], cu voie sau fără voie, tot ce există în ceruri şi pe pământ, de asemenea şi umbrele lor, dimineaţa şi seara!

16. Tu spune-le: „Cine este Stăpânul cerurilor şi al pământului?” Răspunde-le: „Allah!” Şi mai spune-le: Iar voi, lăsându-L pe El, aţi ales ca protectori pe cei care nu sunt în stare de folos sau de rău pentru ei înşişi?” Şi mai spune-le: „Oare poate fi la fel orbul cu cel văzător? Sau pot fi egale întunericul şi lumina?” Sau asociază ei lui Allah ortaci (idoli) care creează, aşa cum a creat El şi li se pare lor că sunt creaţii asemănătoare? Tu mai spune-le: „Allah este Creatorul tuturor lucrurilor şi El este Unic şi Nimicitor!”

17. El este cel care face să coboare din cer apa, care umple văile, după măsurile lor, cu torente, care duc cu ele spumele ieşite la suprafaţă, aşa cum se formează spuma pe obiectele topite în foc pentru podoabe sau unelte. Iată, cu astfel de parabole arată Allah ceea ce este adevăr şi rătăcire! Apoi, spuma se duce şi dispare, iar ceea ce este în folosul oamenilor rămâne pe pământ. Iată, astfel de pilde aduce Allah[1261]!

18. Pentru cei care urmează porunca Domnului lor există răsplata cea mai bună! Iar cât priveşte pe cei care nu răspund cerinţelor Sale, aceştia irosesc tot ce se află pe faţa pământului şi chiar încă pe atât, dacă vor să se răscumpere pe ei înşişi. Aceştia vor avea de dat socoteala cea mai rea, iar locul lor de şedere va fi Iadul! Şi ce culcuş oribil este acesta!

19. Oare cel care ştie că ceea ce Ţi s-a coborât (revelat) Ţie[1262], de la Domnul Tău, este Adevărul, se compară cu cel orb? Numai cei hărăziţi cu minte se străduiesc să priceapă!

20. Căci, ei aduc la împlinire Legământul lor faţă de Allah şi nu-şi încalcă jurământul dat.

21. Şi ţin strâns cele ce li s-a poruncit de către Allah, ca să stea laolaltă şi se tem de Domnul lor şi de socoteala rea.

22. Şi sunt răbdători şi caută chipul Domnului lor şi îndeplinesc rugăciunea şi dau, în taină sau pe faţă, din agoniseala lor, pe care Noi le oferim şi răspund răului cu binele. Lor le aparţine Casa cea din urmă[1263]!

23. Şi grădinile Eden-ului, unde vor intra ei, împreună cu cei cucernici dintre părinţii lor şi dintre soţiile lor şi copiii lor, iar îngerii vor intra lângă ei prin toate porţile,

24. (Zicându-le): „Pace vouă, pentru statornicia voastră!” Iată, cât de bună este Casa cea din urmă!

25. Iar cei care nu-şi respectă Legământul lor faţă de Allah, după ce s-au jurat, şi care părăsesc ceea ce a poruncit Allah să fie ţinut laolaltă, precum şi cei care provoacă tulburări pe pământ, tocmai pentru ei va fi blestemul şi ei vor fi demni de Casa cea rea[1264]!

26. Allah oferă cui vrea agoniseala Sa, din belşug sau cu măsură. Ei se bucură de viaţa lumească? Dar, viaţa lumească nu este decât o bucurie trecătoare, pe lângă cea de dincolo!

27. Şi necredincioşii spun: „De ce oare nu I s-a coborât Lui [Muhammed] un semn[1265] din partea Domnului Său?” Tu spune-le: „Allah rătăceşte pe cine voieşte şi călăuzeşte spre El pe cel care I se înclină!”

28. [Şi mai spune]: „Ei cred în Allah şi îşi liniştesc inimile lor prin pomenirea lui Allah!” Întrucât, prin invocarea lui Allah inimile se simt satisfăcute!

29. Iar pentru cei care cred şi săvârşesc fapte bune există mântuire şi un loc bun de şedere!

30. Aşa Te-am trimis Noi la un popor, înaintea căruia au mai fost alte popoare, ca să le reciţi[1266] ceea ce îţi revelăm Noi, căci ei nu cred în cel Milostiv[1267]! Tu spune-le: „El (Allah) este Domnul Meu! Afară de El nu există ilāh! Eu Mă încred în El şi la El va fi întoarcerea Mea!”

31. De s-ar putea pune munţii în mişcare, cu Coranul, sau de s-ar putea crăpa cu El pământul sau de s-ar pune să vorbească morţii cu ajutorul Lui[1268]!... Dar, toate acestea depind de porunca lui Allah! Iar cei care cred nu au aflat oare că dacă ar fi voit Allah, El i-ar fi călăuzit pe toţi oamenii[1269]? Cât priveşte pe cei care nu cred, pentru cele ce fac ei, nu va lipsi să vină asupra lor nenorocirea, până la sosirea termenului dat de Allah, sau să coboare în apropiere de locuinţele lor. Într-adevăr, Allah nu-şi încalcă făgăduiala Sa[1270]!

32. Şi trimişii de dinaintea Ta au fost luaţi în derâdere! Eu le-am dat termen celor care nu credeau, iar apoi i-am apucat! Şi ce pedeapsă a fost cea dată de Mine!

33. Cel care supraveghează şi păzeşte agoniseala tuturor sufletelor! Totuşi, ei alătură asociaţi lui Allah! Tu spune-le: „Arătaţi-i pe nume! Sau voiţi să daţi de ştire Lui (Allah) ceea ce El nu ştie pe faţa pământului? Sau vorbiţi în zadar?” Mai degrabă, vicleniile celor care nu cred le-au fost arătate împo- dobite şi ei au fost abătuţi din calea cea dreaptă! Iar pe cine anume duce Allah în rătăcire, pentru el nu există călăuzitor!

34. Pentru cei de acest fel există o pedeapsă în viaţa lumească! Dar pedeapsa din Lumea de-apoi este şi mai aspră! Ei nu vor avea nici un protector împotriva lui Allah,

35. Raiul făgăduit celor pioşi este aşa: Prin el curg râuri, iar merindele şi umbrele sunt permanente. Iată, acesta este sfârşitul celor evlavioşi, iar sfârşitul necredincioşilor este Focul!

36. Cei cărora le-am dat Scriptura[1271] au parte de ceea ce Ţi-am coborât Ţie[1272]. Dar, o fracţiune dintre ei contestă o parte din El[1273]. Tu spune-le: „Mie Mi s-a poruncit să Mă supun lui Allah şi să nu-I asociez nimic! Eu Mă rog de El şi întoarcerea va fi la El!”

37. În felul acesta, Noi L-am coborât, ca o înţelepciune, în arabă[1274]! Iar dacă Tu vei da ascultare poftelor lor, după ce Ţi s-a dat de ştire, atunci, nu vei avea, în faţa lui Allah, nici tutore şi nici protector!

38. Am trimis Noi profeţi şi înaintea Ta şi le-am dat soţii şi descendenţi[1275]. Dar nu există nici un profet care să facă vreo minune fără voia lui Allah! Pentru orice soroc, o prescriere[1276]!

39. Allah şterge ce anume voieşte El şi, de asemenea, confirmă ce voieşte! Lângă El se află Cartea-Mamă[1277]!

40. Fie că Noi îţi vom arăta o parte din cele făgăduite lor şi fie că Te vom face să Te săvârşeşti[1278], Tu eşti dator doar să le dai de veste, iar socoteala Ne priveşte pe Noi[1279]!

41. Ei nu văd oare că Noi venim pe pământ şi îl micşorăm din marginile sale[1280]? Allah judecă şi nimeni nu poate schimba judecata Sa! El este grabnic la socoteală!

42. Şi cei de dinaintea lor făcuseră stratageme! Dar toată stratagema se află la Allah! El cunoaşte agoniselile tuturor sufletelor! Iar necredincioşii vor afla cui anume aparţine Casa cea din urmă[1281]!

43. Iar cei care nu cred îţi spun: „Tu nu eşti un Trimis!” Tu spune-le: „Allah este de-ajuns, ca martor, între mine şi voi şi, de asemenea, lângă El se află ştiinţa din Carte!”

[1254] E. L. M. R.: Litere cu semnificaţii oculte.

[1255] Este vorba de prelungirea nopţilor şi scurtarea zilelor, în cursul anului, după anotimpuri şi invers.

[1256] O, Muhammed! De cele ce spuneau necredincioşii contemporani Profetului.

[1257] Referire la pedepsele date unor popoare din trecut (potop, cutremur ş.a.)

[1258] Teama de moarte şi speranţa în belşug (prin ploaie).

[1259] Adică, idolii, zeii.

[1260] Yesdjüdü.

[1261] Cei care cred sunt comparaţi cu metalele preţioase, care, prin topire, se folosesc pentru diferite obiecte, iar necredincioşii ar fi ca spuma care nu foloseşte la nimic.

[1262] Coranul: revelat Profetului Mahomed.

[1263] Adică, Raiul.

[1264] Adică, Iadul.

[1265] În sensul de minune, miracol.

[1266] Oamenilor acelui popor.

[1267] În Allah.

[1268] Idee lăsată în suspensie, fiind vorba de faptul că, necredincioşii, chiar dacă prin Coran s-ar putea realiza toate cele de mai sus, tot nu vor crede în Coran şi în Profetul Muhammed (S.A.V.).

[1269] Pe drumul cel drept.

[1270] După tradiţie, Profetul a cerut idolatrilor să îmbrăţişeze Islamul, iar aceştia au pus condiţia ca Profetul să desfiinţeze munţii din jurul oraşului Mekka, pentru a extinde terenurile de cultură, să învie morţii care să confirme cele propovăduite; drept răspuns, a fost revelat versetul de mai sus, cu precizările respective.

[1271] Biblia.

[1272] Coranul; revelat Profetului Mahomed.

[1273] Din Coran.

[1274] Coranul; revelat în limba arabă.

[1275] Evreii îl acuzau pe Profetul Mahomed că ducea o viaţă desfrânată, având mai multe femei.

[1276] O carte, în care să fie trecute destinele tuturor.

[1277] Ümm-ül-Kitab: Cartea fundamentală, care cuprinde şi Coranul, revelat Profetului Mahomed sub formă de versete.

[1278] Adică, dacă vei muri înainte de a vedea pedepsele făgăduite necredincioşilor.

[1279] Pedeapsa sau răsplata aparţin lui Allah.

[1280] În sensul că, în raport cu creşterea Islamului, se restrânge mereu spaţiul ocupat de cei care nu credeau. Alţi comentatori se referă la unele fenomene naturale care influenţează configuraţia Pământului (eroziuni, alunecări de teren etc.)

[1281] Raiul.

14. IBRAHIM[1282]

(ABRAHAM) Sûra-14, Revelată la Mekka: 52 versete (afară de versetele: 28 şi 29)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām! Rā![1283] Aceasta este Cartea pe care Noi Ţi-am coborât-o Ţie, pentru ca Tu să-i scoţi pe oameni, cu voia Domnului lor, din întunecimea lor, la lumină, pe drumul Celui Puternic şi vrednic de laudă,

2. Lui Allah aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Şi vai de necredincioşi, din pricina pedepsei aspre pentru ei!

3. Cei cărora le place viaţa pământească, decât Lumea de-apoi, şi care se abat din calea lui Allah şi caută să arate strâmbătatea, iată, tocmai aceştia se află departe, în rătăcire!

4. Noi n-am trimis mesager decât în limba poporului său, ca să explice clar[1284]! Apoi, Allah rătăceşte pe cine voieşte şi călăuzeşte pe cine voieşte! Căci, El este Puternic şi înţelept!

5. Într-adevăr, Noi l-am trimis pe Moise (Musa) cu semnele Noastre, zicându-i: „Tu scoate poporul tău, din întuneric, la lumină şi aminteşte-i de zilele lui Allah[1285]!” Căci, întru acestea se găsesc pilde pentru cei statornici şi recunoscători!

6. Iar când Moise a zis poporului său: ,Amintiţi-vă de bunăvoinţa lui Allah faţă de voi! Căci, El v-a mântuit pe voi de cei din dinastia Faraonului, care vă puneau la pedepse grele şi care ucideau pe fiii voştri şi lăsau în viaţă femeile voastre. A fost, pentru voi, o mare încercare din partea Domnului vostru!”

7. [Şi mai zise]: Iar Domnul vostru v-a proclamat vouă: [[Dacă veţi fi recunoscători, Eu vă voi da şi mai mult, iar dacă veţi fi nerecunoscători, atunci, pedeapsa Mea va fi aspră!]]”

8. Şi Moise [mai] zise: „Chiar dacă voi veţi fi nevrednici, voi şi toţi cei de pe pământ, Allah îşi este de-ajuns Sie-însuşi şi vrednic de laudă!”

9. Oare nu v-au venit vouă veştile despre cei de dinaintea voastră, despre poporul lui Noe (Nuh) şi Aad şi Semûd, precum şi despre cei de după ei? Despre ei numai Allah are ştiinţă! Profeţii lor le-au adus dovezi clare, dar ei, ducându-şi mâinile lor la gură[1286], le-au zis: „Noi nu credem în ceea ce s-a trimis cu voi şi avem îndoială despre ceea ce la care ne invitaţi voi!”

10. Mesagerii lor le-au spus: „Există oare îndoială despre Allah, Creatorul cerurilor şi al pământului? El vă cheamă [la credinţă] ca să ierte din păcatele voastre şi ca să vă dea răgaz până la termenul hotărât[1287]!” Ei[1288] ziseră: „Voi[1289] nu sunteţi decât nişte oameni, ca şi noi! Vreţi să ne abateţi de la ceea ce adorau strămoşii noştri? Veniţi, deci, la noi cu o dovadă clară!”

11. Mesagerii le ziseră: „într-adevăr, noi nu suntem decât nişte oameni, ca şi voi! Dar, Allah acordă bunăvoinţa Sa cui anume voieşte, dintre robii Săi. Şi nu este cu putinţă ca noi să vă aducem vreo dovadă decât cu voia lui Allah! Şi numai în Allah trebuie să se bizuie cei care cred!”

12. [Profeţii le mai ziseră]: „Şi de ce să nu avem încredere în Allah, devreme ce El ne călăuzeşte pe drumul nostru?Noi vom îndura persecuţiile la care ne supuneţi voi! Numai în Allah să se bizuie cei care se încred în El!”

13. Necredincioşii le-au zis profeţilor lor: „Noi vă vom alunga din ţinutul nostru sau voi să vă întoarceţi la credinţa noastră!” Atunci, Domnul lor le-a relevat: „Noi îi vom nimici pe tirani!

14. Şi vă vom aşeza pe voi, pe pământul acela, după ei. Iată, aceasta va fi răsplata pentru cei care se tem de Locul Meu[1290] şi de ameninţarea Mea!”

15. Şi ei, necredincioşii, se rugau pentru biruinţă! Dar toţi cei îndărătnici vor fi nimiciţi;

16. Dincolo există Iadul! Acolo li se va oferi[1291] de băut apă infectă[1292],

17. Ei vor încerca s-o înghită câte puţin şi abia vor putea s-o treacă prin gâtlejurile lor. Iar moartea le va veni din toate părţile, dar ei nu vor muri[1293]. Iar dincolo de aceasta se află o pedeapsă şi mai dureroasă!

18. Situaţia celor care tăgăduiesc pe Domnul lor seamănă cu cenuşa în care suflă vântul puternic într-o zi cu furtună. Ei nu vor avea nici un folos din ceea ce au agonisit[1294]. Iată marea rătăcire!

19. N-ai văzut oare că Allah a creat cerurile şi pământul cu adevărat? Dacă voieşte, El vă nimiceşte pe voi şi aduce alte făpturi, din nou!

20. Iar aceasta nu este ceva greu pentru Allah!

21. Şi toţi vor veni în faţa lui Allah! Apoi, cei slabi vor spune celor trufaşi[1295]: „Noi v-am ascultat pe voi! Acum, puteţi voi să ne fiţi de folos împotriva pedepsei lui Allah?” Atunci, ei vor spune: „Dacă ne-ar fi călăuzit Allah pe noi şi noi vă călăuzeam pe voi! Acum este totuna, dacă plângem sau dacă răbdăm. Căci, nu există loc de refugiu pentru noi!”

22. Iar când totul va fi hotărât, va spune Diavolul[1296]: „Allah v-a făgăduit vouă adevărul! Şi eu v-am făgăduit, dar am fost mincinos! Şi ce putere aveam eu asupra voastră? Eu doar v-am chemat, iar voi aţi răspuns chemării mele! De aceea, nu-mi faceţi reproşuri Mie! Reproşaţi-vă vouă înşivă! Eu nu vă pot fi de folos vouă şi voi nu-mi puteţi fi de folos mie! Eu nu credeam în ceea ce voi mă alăturaţi pe mine, altădată[1297]!” Într-adevăr, pedeapsă aspră celor nelegiuiţi!

23. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, ei vor fi introduşi în grădinile prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne pe veci, cu voia Domnului lor. Iar salutul pentru ei va fi: „Pace!”

24. N-ai văzut Tu oare ce fel de pildă anume a adus Allah prin cuvântul bun[1298]? Acesta (cuvântul) seamănă cu un copac minunat, cu rădăcinile trainice şi cu ramurile îndreptate spre cer;

25. Cu voia Domnului său, el (copacul) dă mereu roade. Iar Allah aduce pilde oamenilor, pentru ca ei să-L pomenească!

26. Iar pilda unui cuvânt rău seamănă cu un pom urât, care a fost dezrădăcinat din pământ şi care nu mai are stabilitate.

27. Pe cei care cred, Allah îi întăreşte prin cuvântul ferm, în viaţa de aici şi în cea de apoi, iar pe cei nelegiuiţi, Allah îi duce în rătăcire. Căci, Allah face ceea ce voieşte!

28. Oare Tu nu i-ai văzut pe cei care transformă bunăvoinţa lui Allah în necredinţă şi duc, astfel, popoarele lor la locul pierzaniei,

29. În Iad? În care vor cădea! Şi ce loc rău de şedere este acesta!

30. Ei asociază lui Allah semeni, ca să-i abată [pe oameni] din drumul Său. Tu spune-le: „Bucuraţi-vă! Căci, soarta voastră este în Foc!”

31. Iar robilor Mei, care cred, spune-le să îndeplinească rugăciunile şi să facă pomană, în taină sau pe faţă, din agoniselile cu care i-am hărăzit Noi, înainte de venirea zilei în care nu există nici un fel de tocmeală şi nici prietenie[1299]!

32. Allah este cel care a creat cerurile şi pământul şi care coboară apa din cer şi care face să apară felurite merinde pentru agoniseala voastră şi care pune, prin voia Sa, la îndemâna voastră corăbiile care plutesc pe mare şi care pune râurile în folosul vostru;

33. Şi tot El a pus în folosul vostru Soarele şi Luna, care urmează drumul lor fără contenire. Şi tot El a pus în slujba voastră noaptea şi ziua[1300].

34. Şi tot El v-a dat tot ceea ce aţi dorit voi! Iar dacă vreţi să număraţi binefacerile lui Allah, nu le veţi putea număra! Într-adevăr, omul este un nelegiuit şi un necredincios[1301]!

35. Iar Abraham {Ibrahim) a zis: „Doamne! Dă siguranţă acestui teritoriu[1302]! Şi ţine-mă, pe mine, împreună cu fiii mei, departe de idoli!”

36. [Mai zise]: „O, Doamne! Ei (idolii) au rătăcit mulţi oameni! Cine mă urmează face parte dintr-ai mei, iar cât priveşte pe cei care nu mi se supun mie, Tu eşti cel Iertător şi Milostiv[1303]!”

37. [Mai zise]: „O, Domnul nostru! Eu i-am aşezat pe unii dintre urmaşii mei[1304] într-o vale lipsită de recolte[1305], lângă Lăcaşul Tău Sfânt[1306], - Doamne! - pentru ca ei să îndeplinească rugăciunea! Fă, deci, ca inimile unor oameni să se încline spre ei şi oferă-le agoniseală pentru întreţinerea lor! Poate că vor fi recunoscători!”

38. [Mai zise]: „O, Domnul nostru! Tu ştii, negreşit, tot ceea ce tăinuim noi şi ceea ce dezvăluim! Căci, nimic nu rămâne ascuns lui Allah, nici din cer şi nici de pe pământ!

39. Mulţumiri lui Allah, care mi-a dăruit, deşi bătrân, pe Ismael şi pe Isaac (Ishak)[1307]! Fără îndoială, Domnul meu aude ruga!”

40. [Mai zise]: „O, Doamne! Fă ca eu şi urmaşii mei să îndeplinim mereu slujbele! O, Domnul meu! Primeşte ruga mea!”

41. [Mai zise]: „O, Doamne! Iartă-mă, pe mine şi pe părinţii mei şi pe cei care cred în Ziua socotelii!”

42. Tu[1308] să nu crezi că Allah nu cunoaşte faptele celor nelegiuiţi! Dar El le dă răgaz, până în ziua în care privirile lor vor rămâne înmărmurite [de groază][1309],

43. În timp ce ei vor alerga, de spaimă, cu capetele sus şi cu ochii rătăciţi şi cu inimile deşarte.

44. Iar Tu (O, Muhammed!) avertizează-i pe oameni despre ziua când le va veni pedeapsa, iar nelegiuiţii vor spune: „O, Doamne! Dă-ne nouă un scurt răgaz ca să răspundem chemării Tale şi să ne supunem profeţilor!” Dar li se va spune: „N-aţi jurat voi oare, mai înainte, că pentru voi nu există vreun sfârşit?”

45. Şi locuiţi prin ţinuturile celor care au păcătuit împotriva lor înşişi! Iar ceea ce le-am făcut Noi vă era clar! Şi v-am dat Noi şi pilde[1310]!

46. Ei îşi croiseră vicleşugul lor, dar vicleşugul lor depinde de Allah, chiar dacă, cu vicleşugul lor, ei ar face să se doboare munţii!

47. Să nu crezi că Allah renunţă la făgăduiala dată profeţilor Săi! Căci, Allah este Puternic şi deţinător de revanşă.

48. În Ziua în care pământul va fi înlocuit cu un alt pământ, ca şi cerurile, de asemenea. Atunci, se va face prezentarea în faţa lui Allah cel Unic şi Nimicitor!

49. In ziua aceea, Tu îi vei vedea pe nelegiuiţi ferecaţi în lanţuri, unii de alţii;

50. Veşmintele lor vor fi din păcură, iar focul va cuprinde chipurile lor;

51. Pentru că Allah răsplăteşte pe fiecare după ceea ce şi-a agonisit el însuşi. Căci, Allah este grabnic la socoteală!

52. Iată o înştiinţare[1311] pentru oameni, ca ei să fie avertizaţi şi să afle că Allah este Unic şi pentru ca cei pricepuţi să ia aminte!

[1282] După numele Profetului; (vezi versetele: 35-41).

[1283] E. L. R..: Litere cu semnificaţii oculte.

[1284] Revelaţiile divine. Este vorba de diverşi profeţi care au propovăduit în limbile şi pe înţelesul popoarelor pentru care au fost trimişi.

[1285] De pedepsele date altor popoare din trecut.

[1286] Astupând gurile profeţilor sau ducându-şi mâinile lor la gurile lor, pentru derâdere.

[1287] Termenul prescris fiecăruia.

[1288] Necredincioşii.

[1289] Profeţii.

[1290] Locul de întâlnire cu Allah, în Ziua de-apoi.

[1291] Celor îndărătnici, necredincioşi.

[1292] În loc de apă curată, drept pedeapsă pentru necredinţa lor.

[1293] Nu vor scăpa de pedeapsă.

[1294] Necredincioşii nu vor fi răsplătiţi în Lumea de-apoi, decât cu pedeapsă.

[1295] Este vorba de fruntaşii poporului în cauză, care nu credeau în profeţi sau le puneau tot felul de condiţii, contrar îngăduinţei lui Allah.

[1296] După ce vor fi separaţi cei pentru Rai de cei pentru Iad, Diavolul se va adresa celor demni de Iad.

[1297] Credeau în Diavol, socotindu-1 drept Allah.

[1298] Este vorba de Islam, de Coran, de Allah cel Unic sau de mărturisirea credinţei pentru Islam.

[1299] Deci, nimeni nu va putea mijloci pentru iertare, la Judecata de-apoi.

[1300] Pentru muncă şi odihnă.

[1301] Faţă de binefacerile lui Allah.

[1302] Este vorba de Mekka şi ţinutul din jur.

[1303] Deci, hotărârea aparţine lui Allah.

[1304] Pe Ismael (Ismail), fiul lui Abraham (Ibrahim), împreună cu mama lui Ismail, fosta ţiitoare a lui Abraham (Hadjar).

[1305] Valea Mekkăi.

[1306] Ka ‚aba (din Mekka).

[1307] După tradiţie, Abraham, la naşterea lui Ismael (din Hadjar), avea 99 de ani, iar la naşterea lui Isaac (din Sara), el avea 112 ani.

[1308] O, Muhammed!

[1309] Este vorba de Judecata de-apoi.

[1310] Se face referire la popoarele din trecut, pedepsite pentru nelegiuirile lor (Aad, Semud ş.a.).

[1311] Coranul.

15. EL-HIDJR[1312]

Sûra-15, Revelată la Mekka: 99 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elīf! Lām! Rā![1313] Iată, acestea sunt versetele Cărţii şi ale Coranului[1314] clar!

2. Necredincioşii vor dori[1315] să fi devenit musulmani.

3. Tu (O, Muhammed!) lasă-i să mănânce şi să se distreze şi să zăbovească cu speranţe deşarte! Căci, ei vor afla!

4. Noi nu nimicim nici o cetate fără să fi fost prescris termenul bine stabilit!

5. Şi nici un popor nu poate grăbi sorocul său şi nici nu-l poate amâna!

6. Ei[1316] zic: „O, Tu[1317], căruia I s-a coborât Cuvântul (Coranul)! Tu eşti un nebun!”

7. Şi mai spun: „De ce n-ai venit cu îngeri, dacă faci parte dintre cei care spun adevărul?”

8. Noi nu facem să coboare îngerii decât odată cu Adevărul[1318]! Iar atunci nu li se va da nici un răgaz!

9. Într-adevăr, Noi suntem cel care a coborât Cuvântul (Coranul) şi tot Noi îl vom păzi[1319]!

10. Noi am trimis mesageri şi neamurilor de dinaintea Ta!

11. Şi n-a fost nici un profet, venit la ele, pe care ele să nu-l fi luat în batjocură[1320]!

12. Iată, aşa facem Noi ca ea (batjocura) să pătrundă în inimile celor nelegiuiţi!

13. Ei nu cred în El (în Coran), deşi au pildele celor de dinaintea lor[1321].

14. Dacă am deschide, pentru ei, o poartă în cer, iar ei s-ar urca pe acolo.

15. Ei ar spune: „Ochii noştri erau acoperiţi, iar noi am fost un popor de fermecaţi!”

16. Într-adevăr, Noi am aşezat în cer constelaţii (burudj) şi l-am împodobit pentru cei care privesc la el.

17. Iar Noi îl apărăm de toţi Diavolii izgoniţi!

18. Afară de cei care ascultă pe furiş; dar, pe ei îi urmăreşte o flacără nimicitoare[1322].

19. Cât priveşte pământul, Noi l-am întins şi am presărat aici munţi şi am făcut să răsară pe suprafaţa lui tot felul de lucruri, cu măsură.

20. Şi am făcut Noi să se producă pe el provizii şi bunuri pentru agoniseala voastră şi pentru cei cărora voi nu le daţi de mâncare[1323].

21. Şi tot ce există îşi are tezaurul său lângă Noi, iar Noi îl facem să coboare cu măsura ştiută[1324]!

22. De asemenea, Noi trimitem vânturile pentru fecundare, iar din cer lăsăm să cadă apa, din care voi beţi; altfel, voi nu eraţi în stare s-o strângeţi!

23. Şi numai Noi dăm viaţă şi aducem moartea! Şi numai Noi rămânem moştenitor[1325]!

24. De asemenea, Noi îi cunoaştem pe acei dintre voi care au înaintat primii şi îi cunoaştem şi pe cei care întârzie încă[1326]!

25. Şi Domnul Tău îi va aduna în faţa Lui! Căci, El este Înţelept şi Ştiutor!

26. Într-adevăr, Noi l-am creat pe om din ţărână, din lut moale.

27. Şi pe Djinn (duhuri) i-am creat, mai înainte, din focul arzător.

28. Cândva, Domnul Tău spuse îngerilor: „Eu am să creez un om din ţărână, din lut moale!

29. Iar când îl voi plămădi şi îi voi insufla din Duhul Meu, voi să vă îngenunchiaţi în faţa lui!”

30. Îngerii s-au îngenunchiat cu toţii, laolaltă;

31. Afară de Diavol, care n-a vrut să se prosterneze împreună cu cei care s-au prosternat.

32. Atunci, El (Allah) zise: „O, Diavole! De ce nu te închini împreună cu cei care se prosternează?”

33. El zise: „Eu nu mă voi prosterna în faţa unui om pe care Tu l-ai creat din ţărână, din lut moale!”

34. El (Allah) îi zise: „Ieşi de-aici! Căci, eşti izgonit cu pietre!

35. Şi fii blestemat până în Ziua Judecăţii de-apoi!”

36. El (Diavolul) zise: „O, Stăpâne! Dă-mi răgaz până în Ziua Adunării!”

37. El (Allah) zise: „Atunci, tu vei face parte dintre cei cu răgaz;

38. Până în Ziua sorocului hotărât!”

39. El (Diavolul) zise: „O, Stăpâne! Pentru că Tu m-ai dus în rătăcire, eu voi împodobi răul pe pământ şi îi voi duce pe toţi în rătăcire;

40. Afară de aceia dintre ei care au devenit robii Tăi aleşi[1327]!”

41. El (Allah) zise: „Iată, aceasta-i calea cea dreaptă[1328]! „

42. Într-adevăr, tu nu vei avea nici o putere asupra robilor Mei, afară de cei rătăciţi care te urmează pe tine!

43. Şi locul făgăduit lor, tuturor, este, fără îndoială, Iadul!

44. Care are şapte porţi, fiecare poartă pentru o anumită categorie dintre ei[1329]!”

45. Într-adevăr, cei cu evlavie vor sta în grădini şi printre izvoare.

46. „Intraţi cu pace şi cu siguranţă! „ [li se va spune lor].

47. Noi vom scoate ranchiuna din piepturile (inimile) lor şi ei vor şedea pe jilţuri, faţă în faţă ca fraţii.

48. Nu-i va atinge acolo nici un fel de oboseală şi ei nu vor fi scoşi de acolo!

49. Dă de veste[1330] robilor Mei că Eu sunt cel Iertător şi Milostiv!

50. Şi că pedeapsa Mea este o pedeapsă dureroasă!

51. Şi dă-le de veste despre musafirii lui Abraham[1331]!

52. Atunci când au intrat la el, ei i-au zis: „Pace!”, iar el le-a spus: „Noi ne temem de voi[1332]!”

53. Atunci, ei ziseseră: „Nu te teme! Noi îţi dăm de veste un fiu plin de învăţătură!”

54. El zise: „Voi îmi daţi de veste aceasta, când m-a atins bătrâneţea? Ce veste anume să-mi mai daţi?”

55. Ei ziseră: „Noi ţi-am dat de veste adevărul! Nu fi, deci, dintre cei fără nădejde!”

56. El zise: „Şi cine n-ar avea nădejde faţă de milostivirea Domnului său, în afară de cei rătăciţi?”

57. Şi le mai zise: „Deci, care este misiunea voastră, o, voi, mesagerilor!?”

58. Ei ziseră: „Noi suntem trimişi la un popor de nelegiuiţi[1333]!

59. Noi îi vom salva pe toţi, în întregime[1334]; familia lui Lot (Lut).

60. Afară de soţia sa!” Căci, Noi (Allah) am hotărât ca soţia sa să se numere printre cei rămaşi în urmă[1335].

61. Apoi, când mesagerii au venit lângă familia lui Lot (Lut),

62. El le-a zis: „Voi sunteţi dintr-un neam necunoscut!”

63. Ei ziseră: „Noi am venit la tine pentru cei care n-au crezut[1336]!”

64. Şi am venit la tine cu adevărul, căci noi suntem demni de crezare.

65. Fă, deci, ca cei din familia ta să plece până la sfârşitul nopţii, iar tu să te duci după ei. Şi nimeni să nu se uite înapoi[1337]! Mergeţi la locul poruncit!

66. Iar Noi i-am revelat porunca precum că ei vor fi nimiciţi, spre ziuă, până la ultimul[1338].

67. Şi locuitorii cetăţii veniră la el felicitându-se între ei[1339].

68. Iar el (Lut) le zise: „Aceştia sunt oaspeţii mei; să nu mă supăraţi!

69. Şi temeţi-vă de Allah! Şi nu mă înjosiţi!”

70. Ei (locuitorii) ziseră: „Oare nu ţi-am interzis noi ca să te preocupi de alţii?”

71. El le spuse: „Iată fiicele mele, dacă vreţi să faceţi ceva[1340] „

72. [Jur] pe viaţa Ta [O, Muhammed!] Că ei bâjbâiau în beţia lor[1341]!

73. Apoi, în zori, i-a apucat un Strigăt!

74. Şi am răvăşit Noi [cetatea lor] cu susul în jos şi am făcut să cadă peste ei pietre însemnate[1342].

75. Iată, în aceasta se găsesc pilde pentru cei care pricep!

76. Iar ei se află pe un drum bine cunoscut[1343]

77. Şi în aceasta se află pildă pentru cei care cred!

78. Şi locuitorii din Eyke[1344], de asemenea, erau nelegiuiţi!

79. Iar Noi Ne-am răzbunat pe ei! Ambele[1345] se află pe un drum cunoscut.

80. Şi locuitorii din Hidjr[1346], de asemenea, l-au socotit mincinos pe profetul lor[1347].

81. Noi le dădurăm din semnele Noastre, dar ei au rămas nepăsători.

82. Ei îşi săpară locuinţe în stânci, socotindu-le sigure.

83. Apoi, i-a apucat, în zori, un Strigăt[1348].

84. Şi nu le-a fost de folos cele agonisite de ei.

85. Noi am creat cerurile şi pământul, precum şi cele aflate între ele, pentru adevăr! Într-adevăr, Ceasul [cel din urmă] vine! Deci Tu [O, Muhammed!] Iartă-i cu o iertare demnă de laudă[1349]!

86. Căci, Domnul Tău este, cu adevărat, Creator şi Atotştiutor!

87. Noi Ţi-am dăruit: „Cele şapte [versete] care se repetă”[1350] şi, de asemenea, Coranul cel Măreţ!

88. Să nu cumva să-Ţi îndrepţi privirea Ta spre ceea ce le-am dat unor perechi, dintre ei[1351], pentru satisfacţia lor trecătoare şi nu Te necăji pentru ei şi ocroteşte-i cu aripa Ta pe cei credincioşi!

89. Şi spune-le: „Eu sunt doar cel care avertizează clar[1352]!”

90. [Şi dă-le de veste] despre ceea ce am coborât asupra celor care se divizau[1353].

91. Cât priveşte pe cei care socot Coranul în fel şi chip;

92. Pe numele Domnului Tău! Noi vom cere socoteală de la toţi;

93. Despre faptele lor!

94. Vesteşte-le, deci, ceea ce Ţi s-a poruncit şi lasă-i pe idolatri!

95. Căci, Noi suntem de-ajuns pentru Tine împotriva celor care Te batjocoresc!

96. Ei fac parte dintre cei care asociază lui Allah idoli, dar ei vor afla [adevărul]!

97. Iar Noi ştim că inima Ta suferă din cauza celor spuse de ei.

98. Dar Tu proslăveşte-L pe Domnul Tău şi numără-Te printre cei care se prosternează!

99. Şi supune-Te Domnului Tău până ce adevărul va veni la Tine[1354]!

[1312] După numele ţinutului din Nordul Arabiei.

[1313] E. L. R.: litere enigmatice.

[1314] Kur’an: Coran, Lectură, Carte.

[1315] În ziua Judecăţii de-apoi, pentru a scăpa de pedeapsă.

[1316] Necredincioşii din Mekka sau în general.

[1317] O, Muhammed!

[1318] În Ziua judecăţii de-apoi.

[1319] Coranul a rămas nealterat până în ziua de azi.

[1320] Aşa făceau şi cu Profetul Mahomed.

[1321] Popoarele care au fost nimicite în trecut.

[1322] După tradiţia arabă, unele duhuri rele urcau până la constelaţii pentru ascultarea tainelor din cer, dar, după venirea Profetului Mahomed, nu mai pot urca, fiind izgonite de o lumină puternică.

[1323] Vieţuitoare sălbatice etc.

[1324] În folosul oamenilor, treptat.

[1325] În sens de veşnic, nemuritor, chiar dacă ar dispărea toată existenţa.

[1326] Să vină spre Islam.

[1327] Afară de musulmanii convinşi.

[1328] Adică, musulmanii convinşi nu pot fi rătăciţi de Diavol.

[1329] Dintre cei păcătoşi, condamnaţi în Iad.

[1330] O, Muhammed!

[1331] Ibrahim: când au venit îngerii la el ca să-i vestească precum că soţia lui va naşte un fiu (Ishak).

[1332] Pentru că nu-i cunoştea pe îngerii deghizaţi în fiinţe umane.

[1333] Este vorba de poporul lui Lot (Lut).

[1334] Adică, pe cei care i-au dat ascultare profetului lor.

[1335] Soţia profetului Lot (Lut) rămăsese păgână.

[1336] În pedeapsa despre care vorbise profetul lor.

[1337] Ca să nu vadă pedeapsa care va fi dată celor păcătoşi.

[1338] Este vorba de sodomiţi (din Sodoma).

[1339] Se face referire la evenimentele petrecute mai înainte de pedepsire, locuitorii bucurându-se de venirea unor oaspeţi pentru a-şi satisface poftele lor lumeşti, fără să ştie că noii veniţi erau, de fapt, îngeri, deghizaţi în chipuri umane, şi care veniseră tocmai pentru pedepsirea lor.

[1340] Locuitorii din Sodoma se foloseau de orice fel de oaspeţi, iar Lut le oferea, de astă dată, pe fiicele sale, ca să-i apere pe îngerii care veniseră în înfăţişare de tineri.

[1341] Jurământul lui Allah faţă de Mahomed.

[1342] Pedeapsă pentru practicile lor homosexuale.

[1343] Urmele cetăţii distruse erau cunoscute de cei din Mekka şi de alţi călători.

[1344] Eyke (Ayka): „loc păduros”, locuit de poporul la care fusese trimis profetul Şuayb. Este vorba de Medyen (Madyan), din apropiere de Sodoma.

[1345] Este vorba de Eyke şi de Sodoma.

[1346] De aici şi numele acestei Sura: El-Hidjr.

[1347] Profetul lor era Salih.

[1348] Strigăt ucigaş.

[1349] Pe cei care nu credeau şi care îl persecutau în felurite chipuri.

[1350] Este vorba de primul capitol din Coran, numit „Fatiha”, care se rosteşte în cele mai diferite ocazii. Mai sunt şi alte interpretări.

[1351] Dintre idolatri, necredincioşi.

[1352] Profetul Mahomed.

[1353] Aluzie la pedepsirea unor popoare din trecut, pentru nelegiuirile lor, prin diferite mijloace.

[1354] Adică, până la moarte.

16. EL-NAHL

(ALBINELE)* Sûra-16, Revelată la Mekka: 128 versete (afară de versetele 126-128)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Vine porunca lui Allah[1355]! Să nu cereţi să vină în grabă! Laudă Lui! Căci El se află deasupra celor ce îi asociază idolatrii!

2. El trimite îngerii, cu revelaţie, la cine anume voieşte, dintre robii Săi, poruncind: „Avertizaţi că nu există idoli (Ilah), afară de Mine şi temeţi-vă de Mine!”

3. Căci, El este cel care a creat cerurile şi pământul, cu adevărat! El se află deasupra celor ce îi asociază idolatrii!

4. El l-a creat pe om dintr-o picătură[1356], iar acesta devine răzvrătit învederat[1357]!

5. El a creat şi animalele, de la care voi aveţi căldură[1358] şi alte foloase şi le mai şi consumaţi[1359].

6. Şi ce mândrie pentru voi, când le adunaţi seara şi când le scoateţi la păscut dimineaţa!

7. Şi ele cară poverile voastre spre ţinuturile la care voi, personal, nu puteţi ajunge decât cu mari greutăţi. Într-adevăr, Domnul vostru este Blând şi Milostiv!

8. De asemenea, El a creat şi cai şi catâri şi măgari, ca să-i călăriţi voi şi pentru fast. El a mai creat şi altele, pe care voi nu le ştiţi!

9. Lui Allah îi aparţine calea cea dreaptă, precum şi cea strâmbă! Dacă El ar fi voit, v-ar fi călăuzit, negreşit, pe toţi[1360]!

10. El coboară din cer, pentru voi, apa, din care beţi voi şi din care iau plantele (ierburile), pentru a fi păscute[1361].

11. Cu ea (apa), El face să crească, pentru voi, recoltele şi măslinii şi curmalele şi viile şi tot felul de produse. Iată, în aceasta există pilde pentru poporul care gândeşte!

12. El a pus în slujba voastră: Noaptea şi Ziua, Soarele şi Luna. Şi stelele se supun poruncii Sale! Şi în acestea se găsesc pilde pentru poporul care pricepe!

13. Ca şi în cele create de El, pentru voi, pe pământ, în culori diferite! Şi în acestea, de asemenea, se află pilde pentru poporul care pomeneşte [de Allah]!

14. Tot El a pus la îndemâna voastră marea, de unde voi consumaţi carne proaspătă[1362] şi din care scoateţi podoabele[1363], ca să le purtaţi. Tu (O, Muhammed!), vezi aici corăbiile cum anume plutesc cu zgomot. Toate acestea, pentru ca voi să căutaţi bunăvoinţa Lui şi să-I aduceţi mulţumirile voastre pentru harul Său!

15. De asemenea, el a răspândit pe pământ munţi bine statorniciţi, ca să nu se mişte împreună cu voi, precum şi râuri şi cărări, pentru călăuzirea voastră.

16. Şi, de asemenea, puncte de orientare. Ei se călăuzesc şi după stele!

17. Deci, cel care creează este, oare, la fel ca cel care nu creează[1364]? Oare nu veţi lua aminte?

18. Dacă încercaţi să enumeraţi binefacerile lui Allah, nu le veţi putea socoti. Allah este Iertător şi Milostiv[1365]!

19. De asemenea, Allah ştie ce anume tăinuiţi voi şi ce anume dezvăluiţi.

20. Iar cei pe care îi adoră ei (idolatrii), în afară de Allah, nu pot crea nimic, căci, ei înşişi au fost creaţi[1366].

21. Ei sunt morţi, nu sunt vii! Şi nu ştiu când anume vor învia!

22. Fără îndoială, Allah-ul vostru este Allah cel Unic! Inimile celor care nu cred în Lumea de-apoi tăgăduiesc[1367], iar ei înşişi sunt plini de trufie!

23. Allah ştie, negreşit, ceea ce ascund ei şi ceea ce dau pe faţă. Fără îndoială, El nu-i iubeşte pe cei care se umflă de orgoliu!

24. Dacă li se spune: „Ce v-a coborât vouă Domnul vostru?”, ei răspund: „Poveşti de-ale strămoşilor!”

25. În ziua Adunării ei vor purta propriile lor păcate, în întregime, precum şi o parte din păcatele celor pe care i-au condus la rătăcire, fără să ştie! Şi ce povară oribilă va fi aceea!

26. Făcuseră vicleşuguri şi cei de dinaintea lor[1368]. Dar, până la urmă, Allah a năruit zidirile lor, din temelii, iar acoperişurile au căzut peste ei şi au fost pedepsiţi cum nu se gândeau.

27. Apoi, în Ziua învierii, El (Allah) îi va umili şi le va spune: „Unde sunt asociaţii pe care voi Mi-i alăturaţi Mie şi pentru care vă certaţi?” Iar cei cărora li s-a dat ştiinţă[1369], le vor spune: „într-adevăr, astăzi umilirea şi nenorocirea cad asupra necredincioşilor!”

28. Adică, asupra tiranilor cărora îngerii le aduc sfârşitul, luând sufletele lor! Iar ei se vor supune cu umilire, zicând: „Noi n-am săvârşit răutăţi!” [Atunci li se va răspunde]: „Ba da! Căci, Allah cunoaşte mai bine faptele voastre!

29. Intraţi, deci, prin porţile Iadului, unde veţi sălăşlui pe vecie!” Cât de rău este culcuşul celor trufaşi!

30. Iar când li se va spune celor care se comportau cu pietate: „Ce v-a coborât (revelat) Domnul vostru?”, ei vor răspunde: „Binele!” Cei care fac bine vor avea parte de bine, în lumea aceasta, dar, lăcaşul din Lumea de-apoi este, fără îndoială, şi mai bun! Cât de frumos va fi lăcaşul celor pioşi!

31. Ei vor intra în grădinile Eden-ului, prin care curg râuri şi vor avea tot ce vor dori. Iată, aşa răsplăteşte Allah pe cei cu evlavie!

32. Iar când îngerii iau sufletele celor cu fapte bune, le spun: „Pace vouă! Intraţi în Paradis pentru faptele voastre!”

33. Ce aşteaptă oare ei (necredincioşii) altceva decât să le vină îngerii sau porunca Domnului Tău[1370]? Aşa făcuseră şi cei de dinaintea lor. Şi nu i-a nedreptăţit Allah pe ei; dimpotrivă, ei înşişi şi-au făcut nedreptăţi!

34. Şi va da pedeapsa peste ei, pentru faptele lor, iar ceea ce luau ei în batjocură, îi va învălui din toate părţile!

35. Iar idolatrii vor zice: „Dacă ar fi voit Allah, noi n-am fi adorat nimic altceva, în afara Lui, nici noi şi nici strămoşii noştri! De asemenea, n-am fi interzis nimic, fără voia Sa!” Şi cei de dinaintea lor spuseseră tot aşa! Oare profeţilor li se cuvine altceva decât propovăduirea pe faţă?

36. Noi am trimis tuturor popoarelor profeţi care să le spună: „Supuneţi-vă lui Allah şi feriţi-vă de Diavol (Tagut)!” Pe unii, Allah i-a călăuzit, iar peste alţii a căzut rătăcirea cu adevărat. Umblaţi, deci, pe faţa pământului ca să vedeţi care anume a fost sfârşitul celor ce au tăgăduit!

37. Oricât de mult ai vrea Tu[1371] călăuzirea lor, totuşi, Allah nu-i ocârmuieşte pe cei rătăciţi! Iar pentru ei nu există ajutor!

38. Ei jură în faţa lui Allah, din toate puterile lor, că: „Allah nu-i va învia pe morţi!” Ba da! Făgăduiala Sa se adevereşte! Totuşi, cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

39. Ca să le dezvăluie clar lucrul[1372] asupra căruia ei nu se înţelegeau şi pentru ca necredincioşii să afle că ei erau cei mincinoşi.

40. Când Noi vrem un lucru, cuvântul Nostru este doar: „Fii!” şi se face!

41. Cât priveşte pe cei care emigrează, pentru Allah, după ce au indurate tirania, Noi le vom face bine în această lume, iar răsplata lor în Lumea de-apoi va fi, negreşit, şi mai mare. De-ar şti ei aceasta!

42. Căci, ei sunt cei care rabdă şi se bizuie pe Domnul lor[1373]!

43. Şi înaintea Ta[1374], Noi n-am trimis decât oameni (bărbaţi)[1375] pe care i-am hărăzit cu revelaţie. Dacă nu ştiţi, întrebaţi-i pe cei pricepuţi[1376].

44. Ei au fost trimişi cu semne clare şi cu Scripturi. Şi Ţie, de asemenea, Ţi-am coborât un îndemn (Coranul), pentru ca să le tălmăceşti limpede oamenilor ceea ce li s-a revelat! Poate vor cugeta!

45. Oare cei care pun la cale vicleşuguri se consideră la adăpost că Allah nu va face să-i înghită pământul sau că nu va veni peste ei o pedeapsă, de unde nu se gândesc?

46. Sau, că nu-i va apuca în timp ce ei umblă, fără ca ei să-L reducă în stare de neputinţă?

47. Sau, că nu-i va prinde în deplina lor teamă? Dar, Domnul vostru este, într-adevăr, Blând şi Milostiv!

48. Oare n-au văzut ei că toate cele create de Allah îşi întind umbrele lor la dreapta şi la stânga[1377] şi se prosternează în faţa lui Allah cu umilinţă?

49. Şi, de asemenea, în faţa lui Allah se prosternează[1378] tot ce există în ceruri şi tot ce există pe pământ, ca vieţuitoare, precum şi îngerii, care nu se trufesc.

50. Ei se tem de Domnul lor, aflat deasupra lor, şi fac ceea ce li s-a poruncit.

51. Şi Allah zice: „Nu adoraţi doi Allah-i!” Căci Unicul Allah este El! „Deci, temeţi-vă numai de Mine!”

52. Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ şi Lui i se cuvine credinţă veşnică! Oare voi vă temeţi de altceva decât de Allah?

53. Şi orice binefacere vă vine doar de la Allah! Apoi, dacă vă atinge vreun rău, voi vă rugaţi numai Lui!

54. Dar, apoi, după ce El îndepărtează răul acela de la voi, unii dintre voi îi alătură numaidecât asociaţii[1379] Domnului lor.

55. Pentru ca ei să tăgăduiască binefacerile oferite de Noi! Bucuraţi-vă! Dar veţi afla!

56. Ei separă o parte din agoniselile dăruite de Noi pentru cei pe care nu-i cunosc[1380]. Pe numele lui Allah! Veţi fi răspunzători pentru născocirile voastre!

57. De asemenea, ei îi atribuie lui Allah fiice! Ferească! Iar lor înşişi, ei doresc ce le place[1381]!

58. Şi dacă vreunuia dintre ei i se dă de veste o fiică, faţa lui se înnegreşte şi îl apucă jalea.

59. El se ascunde de oameni din pricina veştii rele care i s-a dat. S-o păstreze[1382] cu toată umilirea sau s-o îngroape în pământ? Cât de rău judecă el!

60. Celor care nu cred în Lumea de-apoi li se potriveşte pilda rea, iar lui Allah i se cuvine pilda cea mai înaltă! Căci, El este Puternic şi înţelept!

61. Dacă Allah i-ar pedepsi pe oameni pentru nelegiuirile lor, El n-ar lăsa nici o vietate care să se mişte. Dar El amână aceasta până la un termen anume dat. Apoi, când vine sorocul, ei nu-l pot amâna şi nu-l pot grăbi nici măcar cu un ceas!

62. Ei pun pe seama lui Allah ceea ce lor le este detestabil. Iar gurile (limbile) lor povestesc minciuni precum că ceea ce este bun le aparţine lor. Da, ceea ce li se cuvine lor este tocmai Focul, unde vor fi aruncaţi!

63. Pe numele lui Allah! Într-adevăr, Noi am trimis [profeţi] unor comunităţi şi înaintea Ta[1383]! Dar, Diavolul a împodobit faptele lor[1384]! Iată, el va fi protectorul lor în Ziua de azi[1385]! Şi vor fi aspru pedepsiţi!

64. Noi nu Ţi-am revelat Cartea (Coranul) decât pentru ca Tu să explici cu claritate ceea ce ei (oamenii) nu înţeleg şi pentru călăuzirea şi pentru milostivirea celor care cred!

65. Allah face să cadă din cer apa, iar cu ea reînvie pământul mort! Iată, în aceasta există pildă pentru poporul care aude!

66. Într-adevăr, pentru voi se află motive de gândire şi la animale, pentru că, din pântecele lor, de prin murdăriile şi sângele lor, Noi vă dăm de băut un lapte curat şi plăcut pentru cei care îl beau.

67. Şi din curmale şi din struguri Noi vă oferim băuturi care îmbată[1386], precum şi hrană gustoasă. Şi în acestea există pilde pentru cei din comunitatea cu minte.

68. Iată ce a revelat Domnul Tău albinei: „Fă-ţi locuinţe în munţi şi în arbori şi în stupi!

69. Apoi, consumă din toate felurile de produse şi mergi pe drumul înlesnit de Domnul tău!” Din pântecele lor iese un lichid de diferite culori care serveşte ca leac pentru oameni. Iată, aici există pildă pentru poporul care cugetă!

70. Allah v-a creat! Apoi, tot El vă aduce şi moartea! Unii dintre voi sunt puşi să ajungă până la o vârstă înjositoare, pentru ca, după cele ce au învăţat, să nu mai ştie nimic! Căci, Allah este cel Ştiutor şi Puternic!

71. Şi, de asemenea, Allah a dăruit unora dintre voi mai multă agoniseală decât altora. Dar, cei hărăziţi cu belşug nu dau din agoniseala lor celor aflaţi sub stăpânirea lor[1387], ca să fie egali cu ei[1388]! Oare ei tăgăduiesc binefacerea lui Allah?

72. Şi, de asemenea, Allah v-a dat vouă soţii, din voi înşivă[1389], iar din femeile voastre El v-a dat copii şi nepoţi. Şi v-a dat hrană minunată. Deci, să creadă ei în rătăcire şi să conteste binefacerile lui Allah?

73. Ei se roagă, în locul lui Allah, celor care nu le pot oferi nimic din produsele din ceruri şi de pe pământ[1390] şi nici nu sunt în stare de aceasta!

74. Nu alăturaţi, deci, semeni lui Allah! Allah ştie, iar voi nu ştiţi!

75. Allah dă, drept pildă, pe un sclav - proprietatea altuia şi care nu este în stare de nimic -, şi pe un altul, pe care Noi l-am hărăzit cu belşug, din care el oferă pomană, fie în taină, fie pe faţă. Oare ei sunt egali? Slavă lui Allah! Dar cei mai mulţi nu ştiu!

76. Allah oferă drept pildă şi doi oameni: unul dintre ei este mut şi nu este în stare de nimic şi este o povară pentru stăpânul său. Oriunde îl trimite, acesta nu face vreun lucru bun. Oare el va fi la fel cu cel care porunceşte dreptatea şi se află pe drumul cel drept?[1391]

77. Şi tainele din ceruri şi de pe pământ aparţin lui Allah! Şi Ceasul [cel din urmă] vine repede, cât ai clipi din ochi sau şi mai puţin! Căci, Allah este Atotputernic!

78. Allah este cel care v-a scos pe voi din pântecele mamelor voastre, fără ca voi să ştiţi ceva! Şi v-a dat vouă auzul şi vederea şi inimi, ca să-i fiţi recunoscători!

79. Oare nu se uită ei la păsările din cerul gol şi pe care numai Allah le susţine acolo? Iată, în aceasta există, negreşit, pilde pentru poporul care crede!

80. Allah v-a desemnat ca loc de şedere casele voastre şi v-a oferit locuinţe din piei de animale[1392], spre uşurarea voastră, în zilele de călătorie şi în zilele de şedere. De asemenea, vă folosiţi de lâna lor şi de blănurile lor, ca şi de părul lor, de care vă bucuraţi o vreme, făcând podoabe şi alte obiecte.

81. Şi, de asemenea, din cele ce a creat Allah, El v-a oferit umbre şi adăposturi în munţi. Tot El v-a dat veşminte ca să vă feriţi de arşiţă[1393] precum şi veşminte care să vă apere de duritate[1394]. Aşa aduce El la îndeplinire bunăvoinţa Sa faţă de voi! Poate vă veţi număra printre cei care se supun!

82. Dacă ei (idolatru) îşi întorc spatele lor, Tu[1395] n-ai făcut altceva decât să-i îndemni pe faţă!

83. Ei cunosc binefacerea lui Allah! Apoi, o tăgăduiesc, căci, cei mai mulţi dintre ei sunt necredincioşi!

84. Iar în Ziua în care vom aduce Noi câte un martor[1396], din fiecare popor! Atunci, nu li se va da învoire[1397] celor care n-au crezut şi nici nu vor fi iertaţi!

85. Iar când nelegiuiţii vor vedea pedeapsa! Pedeapsa lor nu va fi uşurată şi nu li se va da nici un fel de răgaz!

86. Şi când idolatrii îi vor vedea pe cei care îi asociau [lui Allah], ei vor spune: „Doamne! Iată, aceştia sunt idolii pe care i-am invocat noi în locul Tău!” Dar, aceştia, la rândul lor, le vor arunca vorbele: „Voi sunteţi nişte mincinoşi!”

87. Ei vor cere, în Ziua aceea, supunere faţă de Allah, iar născocirile (idolii) lor se vor îndepărta de ei.

88. Cât priveşte pe cei care n-au crezut şi i-au abătut pe alţi din drumul lui Allah, acestora le vom da pedeapsă peste pedeapsă, pentru intrigile pe care le provocau.

89. Şi în ziua aceea vom trimite Noi câte un martor, din fiecare popor însuşi, ca să depună mărturie împotriva lor. Şi pe Tine [O, Muhammed!] Te vom aduce ca martor împotriva acestora[1398]! De asemenea, Noi Ţi-am revelat Cartea (Coranul) pentru lămurirea clară a tuturor lucrurilor şi pentru călăuzire şi pentru milostivire şi drept o Bună-Vestire pentru musulmani.

90. Într-adevăr, Allah porunceşte dreptatea şi binele şi ca să se acorde ajutoare celor apropiaţi[1399]. Şi interzice desfrâul, minciuna şi răzvrătirea[1400]. El vă îndeamnă să vă aduceţi aminte de ele[1401]!

91. Iar când faceţi legământ faţă de Allah, respectaţi legământul vostru şi nu încălcaţi jurămintele voastre, după ce le-aţi întărit şi L-aţi adus drept chezaş pe Allah împotriva voastră[1402]! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

92. Şi nu faceţi ca [femeia] aceea care, răsucind bine firele, apoi, le destrăma[1403] şi nu folosiţi jurămintele voastre ca motive de intrigi între voi, pentru ca o comunitate oarecare să nu aibă foloase mai mari faţă de o altă comunitate! Căci, prin aceasta, Allah nu face decât să vă pună la încercare. Iar în Ziua de-apoi, El vă va dezvălui cele pentru care voi aţi căzut în neînţelegere!

93. Iar dacă Allah ar fi vroit, El vă făcea, pe toţi, o singură comunitate! Dar, El duce în rătăcire pe cine voieşte şi călăuzeşte pe cine voieşte! Voi veţi da socoteală, negreşit, pentru faptele voastre!

94. Şi nu folosiţi jurămintele voastre ca mijloace de intrigi între voi, căci, altfel, poate să vă alunece piciorul, după ce se fixase bine[1404], şi veţi gusta din nenorocire, pentru abaterea de pe drumul lui Allah şi veţi fi pedepsiţi cu o pedeapsă mare!

95. Şi nu vindeţi legământul vostru faţă de Allah pe un preţ de nimic! Căci, numai lângă Allah se află ce anume este mai bun pentru voi, dacă ştiţi aceasta!

96. Ceea ce se află lângă voi se termină, dar ceea ce se află lângă Allah este veşnic! Iar pe cei răbdători, Noi îi vom răsplăti după faptele lor cele mai frumoase.

97. Cine săvârşeşte fapte bune, bărbat sau femeie, şi este credincios, Noi îl vom face să ducă o viaţă frumoasă. Şi, de asemenea, îi vom răsplăti după faptele lor cele mai frumoase!

98. Iar când Tu reciţi Coranul, cere ocrotire de la Allah împotriva Diavolului cel izgonit[1405]!

99. Căci, el (Diavolul) nu are nici o putere asupra celor care cred şi care se bizuie pe Domnul lor!

100. El are putere numai asupra celor care se bizuie pe el şi asupra celor care îl asociază lui Allah!

101. Iar când Noi punem în locul unui verset un alt verset - şi Allah ştie foarte bine ce anume coboară- ei (idolatrii) Îţi spun: „Tu[1406] eşti un născocitor! Dar mulţi dintre ei nu ştiu!”

102. Tu spune-le că L-a coborât[1407], cu adevărat, Domnul Tău, prin Duhul Sfânt[1408], ca să le dea tărie celor care cred şi ca drept călăuză şi ca o veste bună pentru musulmani!

103. Iar Noi ştim că ei spun: „Pe El îl învaţă un om[1409]!” Dar limba celui despre care vorbesc ei este străină, pe când aceasta[1410] este într-o limbă arabă clară[1411].

104. Iar cât priveşte pe cei care nu cred în versetele lui Allah, pe aceştia, Allah nu-i va călăuzi şi ei vor avea parte de o pedeapsă dureroasă!

105. Într-adevăr, născocesc minciuni doar cei care nu cred în versetele lui Allah! Şi tocmai aceştia sunt cei mincinoşi!

106. Pentru cei care se leapădă de Allah, după ce au crezut o dată – cu excepţia celor care au fost constrânşi, în timp ce inimile lor rămân în credinţă, fără tulburare -, pentru cei care îşi deschid inimile lor spre necredinţă există o pedeapsă mare[1412]!

107. Deoarece ei au preferat viaţa lumească faţă de cea de-apoi. Într-adevăr, Allah nu-i călăuzeşte pe cei de neam de necredincioşi!

108. Iată, aceştia sunt cei ale căror inimi şi urechi şi ochi le-a pecetluit Allah, iar ei fac parte dintre cei care nu-şi dau seama!

109. Într-adevăr, ei se vor număra dintre cei ce vor avea de pierdut în Lumea de-apoi!

110. Cât priveşte pe cei care emigrează, după ce au îndurat, şi care, apoi, se luptă şi devin statornici, Domnul Tău va fi, desigur, Iertător şi Milostiv!

111. În ziua aceea fiecare va veni şi se va strădui pentru propriul său suflet şi fiecare va fi răsplătit după faptele sale şi nu va fi tiranizat.

112. Şi Allah oferă, drept pildă, o cetate care se află în siguranţă şi în linişte şi unde proviziile veneau din toate părţile, din belşug[1413] Apoi, ei (locuitorii) s-au dezis de binefacerile lui Allah, iar Allah i-a făcut să îmbrace veşmântul foametei şi al fricii, pentru ceea ce făceau.

113. Şi le-a venit un mesager, dintre ei, pe care l-au socotit mincinos. De aceea, i-a apucat pedeapsa, pentru că erau nişte nelegiuiţi[1414].

114. Consumaţi, deci, din cele îngăduite şi curate, pe care vi le-a dăruit Allah pentru întreţinerea voastră! Şi aduceţi mulţumirile voastre pentru binefacerea lui Allah, dacă vă supuneţi Lui!

115. El v-a interzis numai mortăciunea şi sângele şi carnea de porc, precum şi animalele pentru care[1415] s-a invocat altceva[1416], în loc de numele lui Allah! Dar, dacă cineva este constrâns[1417] - fără a depăşi limita şi fără poftire -, atunci, Allah este Iertător şi Milostiv!

116. Şi să nu spuneţi, cu limbile voastre care spun minciuni, că: „Acesta este permis, iar acesta este oprit!”, născocind minciuni împotriva lui Allah! Căci, cei care spun minciuni împotriva lui Allah nu vor ajunge la salvare!

117. Le vor fi de puţin folos! Dar ei vor avea parte de o pedeapsă aspră!

118. Cât priveşte pe iudei, Noi i-am oprit de cele ce Ţi-am relatat mai înainte[1418]. Noi nu i-am nedreptăţit, dar s-au nelegiuit ei înşişi!

119. Apoi, cât priveşte pe cei care săvârşesc fapte rele, din neştiinţă, iar după aceea cer iertare şi se îndreaptă, Domnul Tău este, apoi, Iertător şi Milostiv.

120. Abraham (Ibrahim) era, negreşit, întru totul, îndrumat spre credinţa cea dreaptă şi devotat lui Allah şi nu făcea parte dintre idolatri.

121. El era recunoscător faţă de binefacerile Sale, iar El L-a ales[1419] şi L-a călăuzit pe drumul cel drept.

122. Şi i-am dăruit Noi cele bune, în lumea aceasta, iar în cea de-apoi, el va fi dintre cei buni.

123. Apoi, iată ce Ţi-am revelat Noi[1420]: „Urmează cu sinceritate legea lui Abraham[1421], căci, el nu făcea parte dintre idolatri[1422]!”

124. Sabat-ul a fost orânduit doar pentru cei care se certau în această privinţă. Iar în Ziua de-apoi, Domnul Tău va hotărî, fără îndoială, în legătură cu disputa lor[1423].

125. Tu[1424] invită-i pe calea Domnului Tău cu înţelepciune şi cu îndemnuri bune şi înfruntă-i cum este mai bine! Căci, Domnul Tău ştie cine anume se abate din drumul Său! El îi cunoaşte şi pe cei care merg pe drumul cel drept!

126. Şi dacă pedepsiţi, să pedepsiţi după cum aţi fost pedepsiţi voi înşivă, iar dacă răbdaţi (iertaţi), aceasta este, desigur, mai bine pentru cei răbdători[1425].

127. Tu fii răbdător! Căci, răbdarea Ta nu vine decât de la Allah! Tu nu Te mâhni din pricina lor! Şi nu Te îngrijora de uneltirile lor!

128. Într-adevăr, Allah este alături de cei cu smerenie şi care săvârşesc fapte demne de laudă!

[1355] Sfârşitul lumii.

[1356] Nutfe: picătură, spermă.

[1357] Faţă de Creatorul său.

[1358] Din lână, piele etc.

[1359] Din cele permise de Coran.

[1360] Spre calea cea dreaptă, spre salvare, spre Islam.

[1361] De vitele oamenilor etc.

[1362] Peşti ş.a.

[1363] Perle şi alte obiecte de podoabă.

[1364] Comparaţie între Allah şi idoli.

[1365] Versetele de până aici îi îndeamnă pe oameni să cerceteze natura înconjurătoare şi să se folosească de ea cât mai bine, reflectând astfel şi asupra măreţiei Creatorului întregii existenţe.

[1366] Este vorba de idoli, creaţi de om.

[1367] Pe Allah cel Unic.

[1368] Contra profeţilor lor.

[1369] Adică, profeţii pe care ei îi contestaseră în timpul vieţii lor.

[1370] Ca să ia sufletele lor.

[1371] O, Muhammed!

[1372] Sfârşitul lumii şi învierea.

[1373] Este vorba de musulmanii care îndurau tot felul de persecuţii şi urmau să emigreze, împreună cu Profetul Mahomed, din Mekka la Medina (622).

[1374] O, Muhammed!

[1375] Adică, profeţii din trecut erau oameni şi nu îngeri sau alte făpturi supranaturale. Este un răspuns clar la pretenţiile idolatrilor.

[1376] În Scripturi.

[1377] Se poate interpreta şi în sensul de: Răsărit şi Apus.

[1378] La lectură, în acest moment se procedează la prosternare.

[1379] Adică, idoli.

[1380] Este vorba de idoli, zei, pentru care idolatrii le aduceau ofrande (cămile, vite etc). Dar, tot ei le consumau.

[1381] Arabii păgâni credeau că îngerii sunt fiicele lui Allah. De aceea, unii îşi îngropau fiicele lor de vii, preferând să aibă băieţi. Islamul a abolit astfel de obiceiuri păgâne.

[1382] Pe fiica nou-născută.

[1383] O, Muhammed!

[1384] Şi nu au crezut în Allah.

[1385] În ziua Judecăţii.

[1386] Acest verset a fost revelat la Mekka; dar, ulterior, alte versete au interzis băuturile ameţitoare.

[1387] Se referă la sclavi, sclave, slujitori etc.

[1388] Sensul versetului: Dacă oamenii nu vor egalitate între ei, atunci cum pot asocial egali (pe idoli) lui Allah?

[1389] Din coasta lui Adam a fost creată Eva.

[1390] Este vorba de idoli (chipuri cioplite).

[1391] Versetele de mai sus fac aluzie la deosebirea dintre Allah şi idoli.

[1392] Corturi din piei de animale.

[1393] Dar şi de frig (în zonele reci).

[1394] Se referă la îmbrăcămintea din zale, folosită în luptă.

[1395] O, Muhammed!

[1396] Este vorba de profetul acelui popor, ca să jure pentru faptele poporului său.

[1397] Ca să vorbească, să se apere.

[1398] A necredincioşilor din Mekka etc.

[1399] Kurba: rude, apropiaţi, semeni.

[1400] Trei fapte bune şi alte trei fapte rele din verset.

[1401] De cele enumerate mai sus.

[1402] În caz de încălcare a jurământului dat.

[1403] Se vorbeşte de o femeie care destrăma noaptea firele pe care le torcea ziua.

[1404] După adoptarea Islamului, cu toate regulile sale.

[1405] Din Paradis. De aceea, orice lectură din Coran se începe cu formula: „Euzubillahimin-eş-Şeytan-ir-radjim!” („Mă adăpostesc lângă Allah împotriva Diavolului cel izgonit!’’)

[1406] Profetul Mahomed.

[1407] Este vorba de Coran.

[1408] Adică, îngerul Gabriel (Djebrail).

[1409] În sensul că Mahomed ar învăţa Coranul de la altcineva, tot om ca şi El.

[1410] Cartea (Coranul).

[1411] Idolatrii răspândeau zvonul că versetele Coranului erau insuflate Profetului Mahomed de către un creştin de origine greacă sau de către un rabin evreu, care vorbeau, însă, alte limbi şi nu puteau să creeze versete într-o arabă perfectă. Versetul este un răspuns la acuzaţiile adversarilor Profetului Mahomed.

[1412] După tradiţie, unii dintre primii musulmani au fost torturaţi şi siliţi să renunţe la Islam, dar în inimile lor, ei rămâneau, mai departe, în credinţa musulmană. Islamul manifestă înţelegere faţă de astfel de situaţii de constrângere, dar, apreciază, totuşi, rezistenţa faţă de orice fel de presiune.

[1413] După unii, ar fi vorba chiar de Mekka.

[1414] Ar fi vorba de înfrângerea necredincioşilor la bătălia de la Bedr (Badr), din anul doi al Hedjirei (624).

[1415] În momentul sacrificării.

[1416] De exemplu, numele unui idol, zeu etc.

[1417] Să mănânce din cele oprite.

[1418] A se vedea Sûra: 6, versetele: 146 şi 147.

[1419] Ca profet.

[1420] O, Muhammed!

[1421] „Millete Ibrahime!”: iniţial, cuvântul millet avea sensul de credinţă; ulterior, a căpătat şi alte înţelesuri (neam, popor, naţie).

[1422] Credea într-o singură divinitate.

[1423] După tradiţia musulmană, ziua de odihnă era, la început, cea de Vineri, Adam fiind iertat într-o zi de vineri. Ulterior, iudeii au căzut în dispută şi s-a stabilit, pentru ei, ca zi de odihnă, Sâmbăta, numită Sabat. După unii exegeţi, Allah a creat lumea în şase zile, fapt pentru care musulmanii îi aduc mulţumiri chiar în ultima zi (vineri), fără să mai aştepte ziua următoare (sâmbăta), cum fac evreii (vezi: Le Saint Coran, p. 281).

[1424] O, Muhammed!

[1425] Deşi se admite talionul, totuşi, se recomandă iertarea. Acest verset este pus în legătură cu jurământul Profetului Mahomed de a ucide un număr de 70 de prizonieri, ca răspuns la ciopârţirea unchiului său (Hamza) de către duşmani, în timpul luptei de la Ohod (Uhud). După revelarea acestui verset, El a renunţat la aplicarea jurământului Său.

17. EL-ISRA

(CĂLĂTORIA NOCTURNĂ)[1426] Sûra-17, Revelate la Mekka: 111 versete (afară de versetele 26, 32, 33, 57, 73-80)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Slavă celui care a făcut ca, într-o noapte, Robul Său să călătorească de la Moscheea Sfântă până la Moscheea Al-Aksa, cea mai îndepărtată, a cărei împrejmuire am binecuvântat-o, pentru a vedea unele din semnele Noastre! Căci, El este cel care aude şi vede!

2. Şi lui Moise (Musa) i-am dat Noi Scriptură[1427], drept călăuză pentru Fiii lui Israel, zicând: „Nu luaţi pe nimeni ca ocrotitor, afară de Mine!”

3. Voi, urmaşii celor pe care Noi i-am luat [în corabie], împreună cu Noe (Nuh)! El era, într-adevăr, un rob recunoscător!

4. Iar în legătură cu Fiii lui Israel, Noi am prescris astfel: „Voi veţi face, de două ori, dezordine pe pământ şi vă veţi ridica cu o mare trufie[1428]!

5. Când va veni prima dintre acestea, Noi vom trimite asupra voastră robi de-ai Noştri, plini de asprime, care vor pătrunde prin ţinuturile voastre şi făgăduiala va fi dusă la îndeplinire[1429].

6. Apoi, Noi vă vom da iarăşi biruinţă asupra lor şi vă vom ajuta cu avuţii şi cu copii şi vă vom face mai numeroşi ca persoane[1430].

7. Dacă săvârşiţi fapte bune, va fi pentru binele vostru înşivă, şi dacă faceţi rău, veţi face tot pentru voi! Apoi, când va veni cealaltă făgăduială, aceasta va face să se înnegrească feţele voastre şi se va intra în Lăcaş (Mesdjid), ca şi întâia dată şi vor fi distruse toate, până acolo unde vor ajunge[1431].

8. S-ar putea ca Domnul vostru să manifeste îndurare faţă de voi. Dacă voi reveniţi, revenim şi Noi! Căci, Noi am pregătit Iadul pentru necredincioşi!”[1432]

9. Iar acest Coran călăuzeşte spre calea cea mai dreaptă şi vesteşte celor credincioşi, care săvârşesc fapte bune, că ei se vor bucura de o răsplată mare!

10. Iar pentru cei care nu cred în Lumea de-apoi, Noi am pregătit o pedeapsă dureroasă.

11. Omul invită răul, aşa cum invită şi binele! Căci, omul este prea grăbit[1433].

12. Noi am desemnat noaptea şi ziua ca două semne! Apoi, Noi am şters semnul nopţii şi am adus semnul zilei, la vedere[1434], pentru ca voi să căutaţi bunăvoinţa Domnului vostru şi să cunoaşteţi numărul anilor şi socotirea lor. Iată, aşa arătăm Noi toate lucrurile, cu amănunte!

13. Noi am legat de grumazul fiecărui om pasărea lui[1435]. În Ziua de-apoi, Noi îi vom scoate cartea, pe care el o va găsi deschisă, [zicându-i-se];

14. „Citeşte cartea ta! Astăzi tu eşti de-ajuns pentru tine însuţi ca să dai socoteală!”

15. Cel care se călăuzeşte, acela se călăuzeşte pentru el însuşi, iar cel care se rătăceşte, se rătăceşte împotriva lui însuşi. Nimeni nu poate lua asupra sa povara (păcatul) altuia! Iar Noi nu pedepsim înainte de a fi trimis un mesager[1436]!

16. Şi când Noi voim să nimicim o cetate (karye), poruncim oamenilor libertini de acolo[1437], dar ei continuă desfrâul lor. Atunci, Cuvântul se adevereşte împotriva lor, iar Noi îi nimicim prin distrugere.

17. Câte generaţii am nimicit Noi, după Noe (Nuh)! Iar Domnul Tău este de-ajuns pentru cunoaşterea şi observarea păcatelor robilor Săi!

18. Celui care vrea din cele trecătoare, Noi ne grăbim să-i oferim ce anume dorim şi cui anume dorim. Apoi, îi arătăm Iadul, unde va cădea ruşinat şi părăsit.

19. Cât priveşte pe cei care vor Ziua de-apoi şi depun străduinţe pentru ea şi sunt credincioşi, străduinţele celor de acest fel vor fi recunoscute!

20. Noi oferim, din darurile Domnului Tău, tuturor, şi unora şi altora[1438], iar darul Domnului Tău nu poate fi împiedicat.

21. Priveşte cum dăruim Noi bunăvoinţă unora, mai mult decât altora! Dar, în Lumea de-apoi, există ranguri mai înalte şi bunăvoinţe şi mai mari!

22. Nu pune altceva alături de Allah, ca să nu Te faci de ruşine şi să nu fii izgonit!

23. Iată ce a poruncit Domnul Tău: „Nu vă supuneţi decât Lui! Fiţi buni cu părinţii voştri! Iar dacă unul din ei sau amândoi ajung la bătrâneţe, lângă tine, atunci, să nu le spui [[Of!]] şi să nu-i ocărăşti, dar să le spui vorbe de respect!

24. Şi, îndurându-vă de ei, întindeţi asupra lor aripa ocrotirii şi spuneţi: [[O, Doamne! Îndură-Te de amândoi, căci, ei m-au crescut de mic!]]”

25. Domnul vostru ştie ce anume se află în sufletele voastre, iar dacă voi sunteţi drepţi, atunci, El este, într-adevăr, Iertător faţă de cei care se căiesc.

26. Dă dreptul ce i se cuvine celui apropiat (rudei) şi sărmanului şi celui aflat în drumeţie, dar nu fi risipitor, când este vorba de risipă!

27. Căci, risipitorii sunt fraţi cu Diavolii, iar Diavolul este ingrat faţă de Domnul său.

28. Dacă Tu eşti obligat să Te întorci de la ei, Tu însuţi fiind în aşteptarea unei milostenii de la Domnul Tău, atunci, spune-le o vorbă bună[1439]!

29. Nu ţine mâna de grumazul Tău, dar nici nu-l întinde cu totul[1440]! Căci, poţi fi ocărât şi rămâi cu tristeţe!

30. Pentru că Domnul Tău oferă cui voieşte agoniseală din belşug sau cu măsură. Căci, El îi cunoaşte pe robii Săi şi îi vede!

31. Şi nu-i ucideţi pe copiii voştri de teama sărăciei! Căci, Noi dăm agoniseală şi vouă şi lor! Uciderea lor este, negreşit, o mare vină[1441]!

32. Şi nu vă apropiaţi de adulter! Căci, este o neruşinare şi un drum oribil!

33. Şi nu ucideţi pe nimeni, decât cu dreptate, căci, Allah v-a interzis aceasta! Dacă cineva este ucis pe nedrept, atunci, Noi îl împuternicim pe cel care îl reprezintă, iar acesta să nu depăşească măsura în a omorî! El va fi ajutat[1442]!

34. Şi nu vă apropiaţi, decât pentru mai bine, de bunurile orfanului, până ce acesta ajunge la deplina sa putere[1443]! Şi respectaţi legământul vostru! Căci, veţi fi întrebaţi despre legământ!

35. Şi măsuraţi cu plinul, când măsuraţi şi cântăriţi corect cu balanţa! Aceasta este mai bine şi va fi un refugiu mai bun pentru voi[1444]!

36. Şi nu Te lua după ceva despre care nu ştii nimic! Căci, auzul şi văzul, precum şi inima, toate vor fi trase la răspundere!

37. Şi nu umbla pe pământ cu trufie! Căci, Tu nu vei putea face să crape pământul şi nici nu vei putea atinge înălţimile munţilor[1445]!

38. Toate acestea sunt fapte urâte şi detestate de Domnul Tău!

39. Iată, acestea reprezintă înţelepciunea revelată de Domnul Tău[1446]! Şi nu pune idoli alături de Allah! Căci, vei fi aruncat în Iad, ocărât şi părăsit!

40. Oare Domnul vostru a ales, pentru voi, feciori şi a luat pentru El însuşi, ca fiice, dintre îngeri[1447]?

41. Noi am făcut multe tâlcuiri în acest Coran, ca să-i în-demnăm pe ei[1448]. Dar, ele nu fac decât să mărească dispreţul lor!

42. Tu spune-le: „Dacă ar fi existat idoli (ilah), alături de El (Allah), aşa cum spun unii, atunci, ei ar fi trebuit să caute o cale spre deţinătorul Tronului ceresc[1449]!”

43. Slavă Lui! Căci, El este liber de cele ce spun ei şi Preaînalt şi Preamăreţ!

44. Îl proslăvesc cele şapte ceruri şi pământul şi tot ce se află la ele! Şi nu există nimic care să nu-I aducă laude şi să nu-L preamărească! Dar, voi nu pricepeţi cântul lor! Totuşi, El este Blând şi Iertător!

45. Când Tu reciţi din Coran, Noi punem un văl între Tine şi cei care nu cred în Lumea de-apoi.

46. De asemenea, Noi învăluim inimile lor, pentru ca ei să nu înţeleagă, şi îngreuiem auzul lor. Iar când, în timpul recitării, Tu invoci pe Domnul Tău cel Unic, atunci, din scârbă, ei îşi întorc spatele lor şi se duc.

47. Noi ştim foarte bine ce anume ascultă ei, când Te ascultă, şi, de asemenea, ce anume spun, nelegiuiţii, când rămân între ei: „Voi nu vă supuneţi decât unui om vrăjit[1450]!”

48. Priveşte ce asemuire fac ei pe seama Ta! Ei se află în rătăcire şi nu mai pot găsi nici o cale!

49. Şi [mai] spun: „Când noi vom fi oseminte, vom fi înviaţi din nou?”

50. Tu spune-le: „Chiar dacă aţi fi piatră sau fier;

51. Sau orice altă creatură care valorează mult în inimile voastre[1451]!” Atunci, ei vor spune: „Cine ne va aduce în starea de dinainte?” Tu spune-le: „Cel care v-a creat prima oară!” Atunci, ei vor da din cap spre Tine şi vor spune: „Pe când aceasta?” Tu spune-le: „S-ar putea să fie aproape!”

52. În ziua în care vă va chema El, atunci, voi îi veţi răspunde cu mulţumire şi vi se va părea că nu aţi stat decât foarte puţin[1452]!

53. Tu spune robilor Mei ca ei să spună ce este mai bine[1453]. Căci, Diavolul bagă vrajbă printre ei, iar Diavolul este duşmanul făţiş al omului!

54. Domnul vostru vă cunoaşte foarte bine pe voi. Dacă voieşte, El se milostiveşte faţă de voi, iar dacă voieşte, vă pedepseşte[1454]! Iar Noi nu Te-am trimis ca un paznic (vekil) peste ei[1455]!

55. Domnul Tău îi cunoaşte prea bine pe cei din ceruri şi de pe pământ! Iar dintre profeţi, Noi am ales pe unii superiori altora! Şi lui David (Davud) I-am dat Noi Psaltirea[1456]!

56. Tu spune-le: „Invocaţi pe cei care voi îi pretindeţi în afara Lui! Dar, ei nu sunt în stare să îndepărteze răul de pe voi şi nici să-l schimbe[1457]’’.

57. Cei invocaţi de ei caută, ei înşişi, un motiv pentru apropiere de Domnul lor, căci, ei nădăjduiesc milostivirea Sa şi se tem de pedeapsa Lui. Într-adevăr, pedeapsa Domnului Tău este de temut!

58. Şi nu există cetate [nelegiuită] pe care Noi să nu o nimicim înainte de Ziua de-apoi sau să nu o pedepsim cu o pedeapsă aspră! Aceasta se află în Cartea prescrisă[1458]!

59. Şi nimic nu Ne opreşte să trimitem semnele! Numai că, cei din trecut le socoteau mincinoase[1459]. Noi am trimis celor din poporul Semud, ca semn vizibil, cămila, dar ei s-au purtat faţă de ea cu nelegiuire. De fapt, Noi nu trimitem semne decât pentru temere!

60. Şi Noi îţi spuneam: „Domnul Tău îi împresoară pe toţi oamenii!” Iar vizionarea pe care Noi Te-am făcut s-o vezi[1460], n-am făcut-o decât ca o încercare pentru oameni, ca şi arborele cel blestemat[1461], din Coran. Noi îi speriem, dar aceasta nu face decât să mărească şi mai mult răzvrătirea lor.

61. Şi când am poruncit Noi îngerilor: „Îngenunchiaţi-vă în faţa lui Adam (Adem)!”, ei s-au prosternat, în afară de Diavol, care a zis: „Eu să mă închin în faţa celui pe care Tu l-ai creat din ţărână?”

62. El [mai] zise: „Uită-Te la făptura pe care ai pus-o mai presus de mine! Jur că, dacă mă vei lăsa până la Sfârşitul lumii, eu îi voi aduce sub stăpânirea mea pe urmaşii lui, afară de un număr mic dintre ei!”

63. El (Allah) îi zise: „Pleacă de aici! Apoi, cei care te vor urma, dintre ei, aflaţi că Iadul va fi locul vostru de răsplată! O răsplată pe măsură!

64. Abate, cu vocea ta, pe cine poţi, dintre ei, şi atrage - împotriva lor -pe călăreţii tăi şi pe pedestraşii tăi şi fii părtaş la bunurile lor şi la copiii lor şi fă-le promisiuni!” Dar, Diavolul nu face promisiuni decât pentru înşelare!

65. „Tu n-ai nici o autoritate asupra robilor Mei[1462]!” Iar Domnul Tău îţi este de-ajuns ca protector[1463]!

66. Domnul vostru împinge, pentru voi, corăbiile pe mare, pentru ca voi să căutaţi îndurarea Lui[1464]! Într-adevăr, El este Milostiv faţă de voi!

67. Iar când vă atinge un rău pe mare, se îndepărtează de voi cei pe care îi invocaţi, în afara Lui! Apoi, când El vă aduce pe pământ, salvându-vă, voi vă întoarceţi iarăşi în starea voastră de mai înainte. Căci, omul este nerecunoscător!

68. Oare sunteţi siguri că El nu va face să intraţi într-o parte din uscat sau nu va face să vină peste voi o făptură nimicitoare? Atunci, voi nu veţi avea cine anume să vă apere!

69. Sau sunteţi încredinţaţi că El nu vă va trimite, pe voi, acolo (pe mare), altă dată şi nu va trimite asupra voastră un vânt pustiitor şi nu vă va îneca pentru necredinţa voastră? Apoi, nici nu veţi găsi pe cineva, pentru voi, împotriva Noastră!

70. Noi i-am hărăzit pe fiii lui Adam cu nobleţe şi i-am purtat pe uscat şi pe mare şi le-am dăruit bunuri deosebite şi i-am dotat cu însuşiri superioare faţă de mulţi alţii pe care i-am creat[1465]!

71. În ziua când vom chema toate comunităţile de oameni, împreună cu conducătorii (imam) lor, cei cărora li se vor da Cărţile lor, prin mâna dreaptă[1466], vor citi cărţile lor şi nu vor fi nedreptăţiţi cu nimic!

72. Iar cel care este „orb” aici, acela va fi „orb” şi în Lumea de-apoi şi îşi va rătăci drumul său!

73. Într-adevăr, puţin a rămas ca ei (idolatrii) să Te abată de la ceea ce Ţi-am revelat Noi, pentru ca Tu să Ne atribui Nouă altceva, prin plăsmuire, iar atunci, ei Te-ar fi acceptat ca prietenul lor.

74. Şi dacă Noi nu Te-am fi făcut să fii statornic, Tu ai fi înclinat spre ei[1467].

75. Atunci, Noi Te făceam să suferi îndoit, în viaţă, şi îndoit la moarte; apoi, nici nu găseai cine să Te ajute împotriva Noastră!

76. Şi, într-adevăr, puţin a rămas ca ei să Te alunge din ţinutul Tău şi să Te scoată de acolo, dar nici ei înşişi nu vor rămâne decât puţină vreme[1468]!

77. Potrivit obiceiului trimişilor Noştri, pe care Noi i-am trimis înaintea Ta, Tu nu vei găsi vreo schimbare în datina Noastră[1469].

78. Îndeplineşte slujba de la declinul Soarelui până la întunericul nopţii! De asemenea, şi lectura din zori! Căci, lectura din zori are martori[1470].

79. Şi o parte din noapte s-o petreci în veghe, ca o vrednicie din partea Ta! Se poate ca Domnul Tău să Te aşeze într-un loc demn de laudă pentru Tine!

80. Iar Tu spune: „O, Doamne! Fă-mă ca Eu să intru prin intrarea sincerităţii şi să ies prin ieşirea sincerităţii şi acordă-Mi, din partea Ta, putere ca să-Mi fie de ajutor[1471]!”

81. Şi [mai] spune: „Adevărul a venit, iar deşertăciunea a plecat! Căci, deşertăciunea este sortită pieirii[1472]!”

82. Iar Noi facem să coboare, prin Coran, tămăduirea şi îndurarea pentru credincioşi, iar pentru nelegiuiţi, El nu măreşte decât paguba lor.

83. Când Noi acordăm omului binefacerea Noastră, el se abate şi pleacă într-o parte, iar dacă îl atinge un rău, el se întristează.

84. Tu spune: „Toţi săvârşesc fapte în felul lor, iar Domnul vostru ştie cine anume se călăuzeşte mai bine pe drumul cel drept!”

85. Ei Te întreabă despre duh (ruh). Tu spune-le: „Duhul este o poruncă a Domnului Meu, iar vouă nu vi s-a dat ştiinţă decât foarte puţin[1473]!u

86. Dacă vrem, Noi putem lua de la Tine ceea ce Ţi-am revelat. Apoi, Tu nu vei putea găsi pe nimeni care să Te apere împotriva Noastră!

87. Afară de milostivirea Domnului Tău! într-adevăr, bunăvoinţa Sa faţă de Tine este mare!

88. Tu spune-le: „Dacă s-ar aduna laolaltă oamenii şi duhurile rele (djinn) ca să aducă ceva asemănător acestui Coran, ei tot nu vor fi în stare să aducă ceva asemănător, chiar dacă s-ar ajuta între ei!”

89. Într-adevăr, Noi am desluşit, în acest Coran, pentru oameni, tot felul de pilde, dar cei mai mulţi dintre oameni resping tot ce este, în afară de necredinţă.

90. Ei spun: „Noi nu vom crede în Tine până ce nu vei face să iasă, din pământ, pentru noi, un izvor[1474]!

91. Sau, până ce nu vei face o grădină de curmale şi de vie şi nu vei face să curgă prin ea râuri!

92. Sau, dacă nu vei face să cadă, asupra noastră, cerul în bucăţi, - aşa cum pretinzi - sau nu vei aduce pe Allah şi pe îngeri ca martori!

93. Sau, până ce nu vei avea o casă împodobită sau nu Te vei urca în cer! Şi nu Te vom crede că Te-ai suit în cer până ce nu ne vei coborî de acolo o Carte pe care s-o citim noi[1475]!” Tu spune: „O, Domnul Meu! Ce sunt Eu, decât un om, un mesager?[1476]”

94. Şi nimic nu-i împiedică pe oameni să creadă, atunci când le vine călăuzirea; numai că ei zic: „A trimis Allah un om ca mesager?”

95. Tu spune-le că, dacă ar fi existat, pe pământ, îngeri, ca să umble în linişte, desigur, Noi le-am fi făcut să le coboare din cer un înger ca mesager!

96. Tu [mai] spune-le: „Allah este de-ajuns, ca martor, între Mine şi voi! într-adevăr, El îi cunoaşte şi îi vede pe robii Săi!”

97. Cel călăuzit de Allah este bine călăuzit! Cât priveşte pe cei rătăciţi de El, pentru ei nu vei găsi protector, în afara Lui, în sprijinul lor! Iar în Ziua de-apoi îi vom aduna, laolaltă, cu feţele plecate în jos, orbi şi muţi şi surzi. Locul lor va fi Iadul! De fiecare dată când acesta va fi pe cale să se răcească, Noi vom face să se reaprindă şi mai tare.

98. Aceasta va fi pedeapsa lor pentru că nu credeau în semnele Noastre şi ziceau: „Când noi vom deveni oseminte şi ţărână, vom fi înviaţi din nou?”

99. Oare n-au văzut ei că Allah, care a creat cerurile şi pământul, este în stare să creeze asemenea lor[1477]? Şi le-a dat un termen, despre care nu există îndoială, dar, nelegiuiţii refuză, afară de ceea ce se referă la necredinţă.

100. Tu spune-le: „Dacă voi aţi stăpâni tezaurele milostivirii Domnului Meu, le-aţi păstra negreşit, de teama cheltuirii lor. Căci, omul este avar!”

101. Într-adevăr, Noi i-am dăruit lui Moise (Musa) nouă semne clare[1478]. Tu întreabă-i pe Fiii lui Israel[1479]! Iar când el s-a dus la ei, atunci, Faraonul (Fir’avn) îi zise: „O, Moise! Eu cred că tu eşti un vrăjitor!”

102. El zise: „Tu ştii că pe acestea[1480] nu le-a trimis decât Stăpânul cerurilor şi al pământului ca o chemare la clarviziune, iar eu cred - O, Faraonule! - că tu eşti pierdut!”

103. Şi a vrut el (Faraonul) să-i îndepărteze de pe pământ[1481]. De aceea noi i-am înecat pe toţi, pe el şi pe ai săi[1482].

104. Apoi, Noi le-am spus Fiilor lui Israel: „Locuiţi pe pământ! Când se va adeveri făgăduiala cea din urmă[1483], Noi vă vom aduna pe toţi, laolaltă!”

105. Noi am făcut să coboare cu adevărat acest Adevăr[1484]! Iar pe Tine Te-am trimis ca vestitor şi ca unul care avertizează!

106. Şi am împărţit Coranul pentru ca Tu să-l reciţi în faţa oamenilor, din când în când. Şi L-am coborât (revelat) treptat[1485]!

107. Tu spune-le: „Credeţi în El sau nu credeţi?” Dar, când li se citeşte celor cărora li s-a dat ştiinţă, mai înainte[1486], ei se prosternează numaidecât cu feţele plecate;

108. Şi zic: „Slavă Domnului nostru, căci, se va îndeplini făgăduiala Stăpânului nostru!”

109. Şi se pleacă ei cu faţa la pământ, plângând, ceea ce întăreşte şi mai mult smerenia lor.

110. Tu spune-le: „Invocaţi-L fie ca: Allah!, fie ca: Cel Milostiv! Căci, oricum L-aţi chema, ale Sale sunt denumirile[1487] cele mai frumoase!” De asemenea, în timpul rugăciunilor Tale nu citi cu voce tare, dar, nici cu vocea prea slabă şi caută o cale de mijloc între acestea!

111. Şi spune-le: „Slavă lui Allah, care nu Şi-a adoptat un fiu şi care nu Şi-a luat un asociat în Stăpânirea Sa şi care nu are nevoie de protector împotriva umilinţei[1488]!” Şi proslăveşte-L prin preamărire!

[1426] Călătoria vizionară a Profetului Mahomed, cunoscută sub denumirea de Mi’radj (Urcarea), călătorie în ceruri, prin intermediul îngerului Gabriel, cu vizionarea Paradisului, Infernului etc. Această Sura se referă doar la prima parte a călătoriei de la Mekka (Ka’aba) la Ierusalim (Kudüs) - Moscheea AL-AKSA.

[1427] Este vorba de Tora (Tevrat).

[1428] În legătură cu cele „două dezordini” ale evreilor sunt mai multe opinii. Vezi versetele 5-8.

[1429] Ar fi vorba de ocuparea Palestinei.

[1430] După ce evreii se vor ruga pentru iertarea lor.

[1431] Cuceritorii de pe urma celei de-a doua răzvrătiri a iudeilor.

[1432] Aici se încheie Cuvântul lui Allah către iudei, potrivit prescripţiilor din v: 4.

[1433] Acest verset exprimă psihologia omului, care se manifestă contradictoriu în situaţii diferite.

[1434] Alternanţa dintre zi şi noapte.

[1435] Este vorba de pasărea destinului, în sensul de: „Cartea cu faptele bune şi rele.”

[1436] Pe nimeni şi nici un popor.

[1437] Să se îndrepte, să asculte de profet etc.

[1438] Vezi versetele: 18 şi 19.

[1439] Acest verset a fost revelat în urma faptului că Profetul nu mai avea ce să mai ofere celor apropiaţi, care erau sărmani şi trăiau din mila Profetului. Deci, chiar şi refuzul să se facă cu vorbe frumoase.

[1440] În sensul ca Profetul să nu fie prea avar, dar nici prea darnic.

[1441] Anterior Islamului, arabii păgâni practicau, din diverse motive, pruncuciderea, dar Islamul a interzis acest obicei.

[1442] Să se aplice dreptatea pentru cel care a fost ucis pe nedrept.

[1443] La vârsta majoratului.

[1444] La Judecata de-apoi.

[1445] Chiar dacă mergi cu trufie (porunci adresate Profetului Mahomed, iar prin intermediul Său, tuturor musulmanilor).

[1446] O, Muhammed! (vezi nota 2).

[1447] Arabii păgâni credeau că îngerii sunt fiicele lui Allah. Versetul contestă astfel de credinţe, întărind, totodată, caracterul unic al Divinităţii şi neutralitatea îngerilor.

[1448] Pe necredincioşi, pentru credinţă.

[1449] Ar fi căutat să stea alături de Allah sau să treacă în locul Său.

[1450] Referire la Profetul Mahomed.

[1451] Tot puteţi fi înviaţi.

[1452] În viaţă sau în mormânt.

[1453] Necredincioşilor, pentru a nu-i provoca.

[1454] Pe păgâni, idolatri, pe oameni.

[1455] Deci, Profetul Mahomed n-a fost trimis ca să impună Islamul cu forţa, El având doar misiunea de a transmite mesajul divin.

[1456] Zebur. carte de ritual atribuită profetului David (Davud).

[1457] În bine.

[1458] Cartea Predestinaţiei.

[1459] Este vorba de semne pentru a crede în profeţi, dar popoarele respective nu credeau.

[1460] Călătoria nocturnă de la Mekka la Ierusalim (Kudüs).

[1461] Arborele numit zakkum şi fructele sale, otrăvitoare pentru cei condamnaţi Iadului.

[1462] Allah către Diavol.

[1463] O, Muhammed!

[1464] Pentru călătorii, pentru comerţ pe mare, pescuit etc.

[1465] Acest verset sintetizează superioritatea omului faţă de celelalte creaturi.

[1466] Cei cu fapte bune vor primi prin mâna dreaptă Cartea cuprinzând faptele lor.

[1467] Înainte de Hedjira (622), păgânii din Mekka îl încercau pe Profetul Mahomed în toate felurile, unele cu caracter conciliant.

[1468] Prevestirea Hedjirei, din pricina persecuţiilor necredincioşilor, iar după recucerirea Oraşului Mekka de către musulmani, necredincioşii au dispărut, aşa cum s-a prevestit în versetul de mai sus.

[1469] Referire la fapte din trecut şi la neschimbarea hotărârilor lui Allah.

[1470] În sensul că la slujba din zori asistă şi îngerii.

[1471] Ruga Profetului Mahomed pentru progresul Islamului.

[1472] În lupta dintre credinţă şi necredinţă (idolatrie).

[1473] În raport cu complexitatea spiritului, în ceea ce priveşte natura sau esenţa acestuia.

[1474] Aşa pretindeau păgânii din Mekka.

[1475] Acestea erau pretenţiile idolatrilor, ca ei să creadă în profeţia lui Muhammed.

[1476] Se confirmă natura umană a Profetului Mahomed, ca şi a celorlalţi profeţi de până la El.

[1477] Dacă le-a creat din nimic, poate să le creeze din nou şi după moarte (inclusiv pe om).

[1478] Nouă feluri de minuni pentru a-şi dovedi profeţia. Ar fi vorba de: buzduganul, mâna (lui Moise), lăcusta, gândacul, broasca, sângele, apa din stâncă, marea (despicată în două) şi Muntele Sinai. Alţi exegeţi se referă la alte aspecte (cele 10 porunci etc).

[1479] Beni-Israil.

[1480] Cele nouă minuni (semne).

[1481] Arz: pământ, ţinut, ţară, teritoriu, Egipt; poate fi vorba şi de „temniţă” sau de intenţia de a-i ucide (pe Moise şi pe Aaron).

[1482] Este vorba de Faraon şi de oastea sa, înecaţi în mare la plecarea evreilor din Egipt.

[1483] Va’dü-l-Ahire! Ar fi: „Sfârşitul lumii” sau „Viaţa de-apoi” sau „Cea de-a doua făgăduială” (vezi şi versetul 7).

[1484] Coranul.

[1485] După cerinţele din diferite perioade, într-un timp de peste 20 de ani.

[1486] Pentru înţelegerea Coranului.

[1487] Au fost stabilite 99 de nume date lui Allah.

[1488] Allah n-are fii şi nu are nevoie de nimeni, El fiind Atotputernic asupra întregii existenţe şi nimeni nu poate sta împotriva Lui.

18. EL-KEHF

(GROTA)[1489] Sûra-18, Revelate la Mekka: 110 versete (afară de versetele 28, 83-101))

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Laudă lui Allah, care a făcut să coboare Robului Său[1490] Cartea[1491] şi n-a pus în Ea nici un fel de întortochere;

2. Ci, a făcut-o clară, pentru ca El (Profetul) să-i avertizeze [pe oameni] despre o pedeapsă aspră din partea Sa (Allah) şi să le vestească drept- credincioşilor care săvârşesc fapte bune că pentru ei există o răsplată frumoasă;

3. Unde vor locui pe vecie;

4. Şi ca să-i avertizeze pe cei care zic: „Allah şi-a luat un fiu[1492]!u

5. Ei n-au ştiinţă despre aceasta; şi nici strămoşii lor! Ce vorbă enormă scot ei din gurile lor! Căci, ei nu spun altceva decât: „minciună”!

6. Se poate ca Tu să Te frămânţi, în sinea Ta, din pricina faptelor lor, dacă ei nu cred în acest lucru[1493].

7. Noi am împodobit faţa pământului cu tot ce se află aici, ca să încercăm care anume dintre ei (oamenii) săvârşesc fapte dintre cele mai demne de laudă!

8. Totuşi, Noi vom transforma într-o ţărână stearpă ceea ce se află pe el!

9. Oare Tu socoţi că locuitorii din Grotă[1494] şi El-Rakiym[1495] au avut parte de cele mai demne pilde ale Noastre?

10. Când tinerii alergau spre Peşteră, ei spuneau: „O, Stăpâne! Adu-ne, din partea Ta, milostivire şi pregăteşte o cale dreaptă pentru starea noastră!”

11. Atunci, Noi am asurzit auzul lor, în Grotă, timp de un număr de ani[1496].

12. Apoi, i-am redeşteptat, ca să vedem care anume dintre cele două grupuri va socoti mai bine timpul cât au stat acolo[1497]?

13. Noi îţi relatăm Adevărul (O, Muhammed!) Într-adevăr, ei erau tineri care credeau în Domnul lor, iar Noi am mărit harul Nostru întru călăuzirea lor.

14. De asemenea, Noi am întărit inimile lor, când ei se sculară pentru a spune: „Domnul nostru este Stăpânul cerurilor şi al pământului! Noi nu invocăm alt ilah[1498], afară de El! Căci, am spune un mare neadevăr[1499]!

15. Iată-i pe cei din poporul nostru care invocă idoli în afara Lui! Oare de ce nu aduc ei dovezi în privinţa lor?” Ca atare, cine poate fi mai nelegiuit decât cel care născoceşte minciună pe seama lui Allah?

16. [El[1500] mai spune]: „Când voi vă veţi îndepărta de ei[1501], precum şi de cei[1502] pe care îi invocă ei, în afara lui Allah, să vă duceţi la Grotă, pentru ca Domnul vostru să-şi întindă milostenia Sa asupra voastră şi să înlesnească treburile voastre, în folosul vostru!”[1503]

17. Tu (O, Muhammed!) ai fi văzut cum anume Soarele, când se înălţa, se îndepărta de Grota lor, spre dreapta, iar când apunea, trecea prin stânga lor, fără să dea peste ei, în timp ce ei stăteau în acel loc. Aceasta face parte din semnele (minunile) lui Allah! Căci, cel călăuzit de Allah este bine călăuzit, iar pentru cel rătăcit de El, Tu nu vei găsi nici un ocrotitor şi nici un călăuzitor[1504]!

18. Tu ai fi crezut că ei sunt treji, dar, totuşi, ei dormeau[1505]! Iar Noi îi făceam să se întoarcă în dreapta şi în stânga lor, în timp ce câinele[1506] lor stătea, în prag, cu labele întinse. Dacă îi vedeai, îţi întorceai spatele pentru fugă şi Te cuprindea spaima[1507]!

19. Şi astfel i-am trezit Noi pentru ca ei să întrebe unii pe alţii. Unul dintre ei întrebă: „Cât timp aţi petrecut?” Unii au zis: „Noi am stat o zi sau o parte din zi!” Alţii au zis: „Domnul vostru ştie mai bine cât timp anume aţi stat! Trimiteţi pe unul dintre voi în oraş cu aceşti bani ai voştri[1508], ca să vadă care din bucate sunt mai bune şi să vă aducă vouă ceva de hrană. Dar el să se comporte cu prietenie pentru ca să nu dea nimănui de bănuit despre voi[1509]!

20. Căci, dacă vă vor descoperi, ei vă vor ucide cu pietre sau vă vor întoarce la credinţa lor[1510] şi nu vă veţi mai putea salva în veci!”

21. Aşa am făcut Noi ca ei să fie descoperiţi şi să se ştie că făgăduiala lui Allah este Adevăr şi că Ceasul [cel din urmă][1511] nu se pune la îndoială! Într-adevăr, ei se certară pentru întâmplarea lor. Apoi, ziseră [unii]: „Clădiţi o construcţie deasupra lor! Domnul lor îi cunoaşte mai bine”. Dar, cei care au biruit în această treabă au zis: „Noi vom construi deasupra lor un lăcaş de rugăciune (Mesdjid)!”

22. [Unii] vor spune: „Ei erau trei, iar al patrulea era câinele lor!” Şi se va mai spune: „Ei erau cinci, iar al şaselea era câinele lor!” Acestea sunt presupuneri! Şi se va mai spune: „Ei erau şapte, iar cu câinele erau opt[1512]!” Tu spune-le: „Domnul meu ştie mai bine numărul lor!” Sunt puţini cei care au cunoştinţă despre ei. De aceea, nu adânci discuţia în privinţa lor, fără dovezi clare, şi nu cere lămuriri despre ei de la nimeni[1513]!

23. Şi nu spune despre un lucru: „Îl voi face mâine[1514]!”

24. Ci, adaugă: „Dacă vrea Allah[1515]!” Şi, dacă uiţi, pomeneşte-L pe Domnul Tău şi spune: „Sper ca Domnul Meu să Mă călăuzească spre adevăr, care să fie mai aproape decât acesta!”

25. Or, ei au rămas în Peştera lor trei sute de ani şi încă nouă [ani][1516].

26. Tu spune-le: „Allah ştie mai bine cât timp au rămas ei acolo! Căci, Lui aparţin cele tainice din ceruri şi de pe pământ! Datorită Lui, tu vezi şi auzi! în afara Lui nu există alt protector! El nu-şi face pe nimeni asociat în porunca Sa!”

27. Şi citeşte ceea ce Ţi s-a revelat prin Cartea (Coranul) Domnului Tău! Nimeni nu poate schimba vorbele Sale! Şi nu vei găsi alt refugiu, în afară de El!

28. Şi fii statornic împreună cu cei care invocă pe Domnul lor, dimineaţa şi seara[1517], şi caută chipul Său! Şi nu-Ţi întoarce privirea Ta de la ei, preferând podoabele vieţii pământeşti! Şi nu Te supune celor ale căror inimi Noi le-am făcut să rămână nepăsătoare în privinţa pomenirii Noastre şi care ascultă de dorinţele lor şi care se comportă cu excese[1518]!

29. Tu spune: „Adevărul aparţine Domnului vostru! Cine doreşte, să creadă şi cine doreşte să nu creadă!” Iar Noi am pregătit pentru cei nelegiuiţi un Foc care îi împresoară de jur împrejur, iar când ei vor implora apă, le va veni o apă ca metalul topit, care va pârjoli feţele lor. Ce băutură rea şi ce culcuş oribil!

30. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Noi nu lăsăm să se irosească răsplata celui care face fapte de laudă!

31. Pentru ei există Raiuri prin care curg râuri! Ei vor sta acolo pe tronuri şi se vor împodobi cu brăţări de aur şi se vor îmbrăca cu veşminte verzi, din mătase fină şi brocart. Ce răsplată frumoasă şi ce culcuş minunat!

32. Tu relatează-le despre pilda a doi oameni: Unuia dintre Noi i-am dat două grădini de viţă de vie, înconjurate de curmale şi separate între ele de câmpuri cultivate.

33. Cele două grădini dădeau roade şi nimic nu lipsea, iar între ele am făcut să curgă şi un râu.

34. El (omul) avea recolte, dar când a vorbit cu prietenul său, acesta i-a zis: „Eu posed mai multă avuţie decât tine şi, de asemenea, sunt mai puternic decât tine ca număr de persoane[1519]!”

35. El intra în grădina sa[1520]! Şi păcătuia faţă de el însuşi, zicând: „Nu cred că aceasta (avuţia) să dispară vreodată[1521]!

36. Şi nu cred că va veni Ceasul [cel din urmă]! Iar dacă voi fi dus la Domnul meu, fără îndoială, voi găsi ceva mai bun decât aceasta (avuţia), în schimb[1522]!”

37. Iar prietenul său, vorbind cu el, i-a zis: „Tu nu crezi în Cel care te-a creat din ţărână, apoi din picătură (sămânţă[1523]) şi apoi ţi-a dat înfăţişare de om?

38. El, Allah, este Domnul meu. Şi eu nu asociez pe nimeni Domnului meu!

39. Când tu ai intrat în grădina ta, de ce n-ai spus: Dacă vrea Allah! Căci, puterea nu aparţine decât lui Allah! Dacă tu mă vezi cu avuţie mai puţină şi cu copii mai puţini decât tine;

40. Se poate ca Domnul meu să-mi dea ceva mai bun decât grădina ta, iar asupra ei să trimită, din cer, fulgere, bine socotite, iar pământul ei să devină alunecos[1524]!

41. Sau apa din ea să se prelingă atât de adânc, încât, tu n-ai putea s-o mai găseşti!”

42. Iată că, recolta sa a fost împresurată (uscată), iar el s-a apucat să-şi frece mâinile pentru cheltuielile făcute, căci, stâlpii din grădina sa erau distruşi în întregime. Iar el spunea: „O, de n-aş fi asociat nimic Domnului meu!”

43. Într-adevăr, el nu avea pe nimeni în ajutor, afară de Allah, iar el nu se putea ajuta pe el însuşi.

44. Acolo[1525], ajutorul vine numai de la Allah, cel Adevărat! El dă răsplata cea mai bună şi urmarea cea mai bună!

45. Şi, de asemenea, dă-le, drept pildă, viaţa lumească, asemănătoare ca apa pe care Noi o coborâm din cer şi cu care se combină plantele de pe pământ. Apoi, totul se veştejeşte, iar vânturile împrăştie totul. Căci, Allah este capabil de toate!

46. Bunurile şi copiii sunt podoabele vieţii lumeşti, dar, cele ce rămân sunt faptele bune, care vor fi primite mai bine de către Domnul Tău pentru răsplată şi nădejde.

47. Iar în Ziua în care Noi vom face să se mişte munţii din loc, iar Tu vei vedea pământul devenit neted!... Atunci, Noi îi vom aduna [pe oameni], laolaltă, fără a lăsa pe vreunul dintre ei!

48. Şi vor fi prezentaţi, rând pe rând, în faţa Domnului Tău [zicându-li-se]: „Iată, aţi venit la Noi, aşa cum v-am creat prima dată! Dar, voi credeaţi că Noi nu vom aduce la îndeplinire făgăduiala Noastră[1526]!”

49. Şi Cartea va fi pusă în faţă[1527]! Iar Tu vei vedea cum se îngrozesc cei păcătoşi şi vor spune: „Vai de noi! Ce fel de Carte este aceasta? N-a lăsat nimic, mare sau mic, care să nu fie însemnat!” În felul acesta, vor găsi ei, în faţa lor, faptele lor. Iar Domnul Tău nu va face nedreptate nimănui!

50. Şi când Noi le-am spus îngerilor: „Prosternaţi-vă în faţa lui Adam!” Atunci, ei s-au prosternat, afară de Diavol (iblis), care făcea parte dintre duhuri (Djinn) şi care s-a abătut de la porunca Domnului său. Luaţi, deci, pe el şi pe urmaşii lui, ca protectori, în locul Meu, deşi ei sunt duşmanii voştri[1528]? Ce schimb urât pentru nelegiuiţi!

51. Eu nu i-am luat pe ei ca martori nici la crearea cerurilor şi a pământului şi nici la crearea lor înşişi, căci, Eu nu iau, ca ajutor, pe cei care conduc spre rătăcire!

52. Iar în ziua în care El (Allah) le va spune: „Chemaţi-i pe cei pe care voi pretindeaţi că Mi-i asociaţi Mie!” Ei îi vor invoca, dar aceştia nu le vor răspunde. Noi vom pune între ei o vale prăpăstioasă[1529].

53. Nelegiuiţii vor vedea Focul şi vor simţi că vor cădea în el şi că nu vor găsi vreo salvare.

54. Într-adevăr, Noi am inserat în acest Coran tot felul de pilde pentru oameni! Dar, dintre toţi, omul este cel mai gâlcevitor!

55. Oare ce-i împiedică pe oameni să creadă, când le vine călăuzirea, şi să se roage de Domnul lor pentru iertare? Oare nu va veni peste ei pedeapsa dată înaintaşilor lor sau o pedeapsă neaşteptată, cu care ei se vor afla faţă în faţă?

56. Noi nu trimitem mesageri decât pentru avertizare şi prevenire! Iar necredincioşii se ceartă ca să alunge adevărul prin falsuri. Ei iau în derâdere semnele Mele şi ceea ce li s-a dat pentru avertizare.

57. Oare cine este mai nelegiuit decât acela care îşi întoarce spatele când i se pomenesc de semnele Domnului său şi care uită ceea ce i-au pregătit propriile sale mâini? Noi am învăluit inimile lor pentru ca ei să nu priceapă şi am asurzit auzul lor. Deci, chiar dacă Tu îi vei chema spre călăuzire, ei nu se vor călăuzi în veci!

58. Dar, Domnul Tău este Iertător şi plin de milostivire! Dacă El vroia să-i prindă pentru cele săvârşite, i-ar fi pedepsit numaidecât. Dar pentru ei există un termen dat şi nu vor găsi loc de scăpare.

59. Noi am nimicit ţinuturile pentru că [locuitorii] erau nelegiuiţi! Şi pentru nimicirea lor am stabilit termene!

60. Cândva, Moise (Musa) zise slujitorului[1530] său: „Nu mă voi osteni până ce nu voi ajunge la locul de întâlnire dintre cele două mări[1531], chiar dacă voi merge ani de-a rândul!”

61. Apoi, când au ajuns la locul de întâlnire[1532], ei uitară de peştele lor, care apucase, liber, să meargă spre mare printr-o gaură[1533].

62. Apoi, după ce au trecut mai departe, el (Moise) zise slujitorului său: „Adu mâncarea noastră! Căci, am obosit din pricina acestei călătorii!”

63. El i-a spus: „Vezi, când ne-am adăpostit lângă stâncă, eu am uitat de peşte! Numai Diavolul m-a făcut să uit şi să nu-mi aduc aminte! Iar el (peştele) a pornit, în mod curios, la drumul său, spre mare.”

64. El (Moise) zise: „Iată, acesta este ceea ce căutam noi!” Apoi, amândoi, s-au întors pe drumul lor, îndărăt.

65. Ei au găsit acolo un rob de-al Nostru[1534], căruia Noi îi dăduserăm milostivire din partea Noastră şi pe care îl iniţiaserăm în ştiinţă.

66. Moise îi zise: „Eu pot să te urmez, cu condiţia ca tu să mă înveţi ceea ce ştii despre calea cea dreaptă?”

67. Acesta (HIDIR) îi zise: „Tu nu vei putea răbda alături de mine!

68. Şi cum poţi avea răbdare faţă de ceea ce nu ai cunoştinţă?”

69. El (Moise) îi zise: „Dacă voieşte Allah, tu mă vei găsi statornic, iar eu nu mă voi împotrivi poruncii tale!”

70. El zise: „Dacă mă vei urma, să nu mă întrebi nimic despre nici un lucru, până ce nu-ţi voi da eu de veste!”

71. Apoi, au pornit amândoi, iar când s-au urcat într-o corabie, acel cineva (HIDIR) a găurit-o. Atunci, el (Moise) i-a zis: „Ai găurit-o ca să-i îneci pe oameni? Tu ai săvârşit o faptă foarte rea!”

72. Iar celălalt zise: „Oare nu ţi-am spus eu că nu poţi răbda alături de mine?”

73. El (Moise) i-a zis: „Nu te lua de mine pentru un lucru pe care l-am uitat şi nu-mi făcea greutăţi în treaba mea!”

74. Apoi, merseră împreună, până ce dădură de un tânăr, pe care l-a ucis[1535]. Atunci, el (Moise) îi zise: „Ai ucis un suflet curat, fără ca el să fi stins vreun suflet[1536]! Într-adevăr, tu ai comis o faptă urâtă!”

75. El zise: „Oare nu ţi-am spus eu că tu nu vei putea răbda în tovărăşia mea?”

76. El (Moise) îi zise: „Dacă te voi mai întreba ceva, să nu mai faci tovărăşie cu mine! Acum, tu ai scuzele mele!”

77. Apoi, au purces mai departe, împreună, iar când s-au apropiat de locuitorii unui sat (karye), au cerut de la ei de-ale mâncării, dar ei n-au vrut să le dea de mâncare. După aceea, au găsit acolo un zid gata să se prăbuşească, iar el (omul misterios) îl îndreptă numaidecât. El (Moise) îi zise: „Dacă vroiai, tu puteai obţine o răsplată pentru aceasta!”

78. Acesta îi zise: „Iată, aceasta este deosebirea dintre mine şi tine! Acum îţi voi tălmăci lucrurile pentru care tu n-ai avut răbdare:

79. Cât priveşte corabia: Aceasta aparţinea unor sărmani care lucrau cu ea pe mare, iar eu am vrut să-i produc o stricăciune, pentru că, în urma lor, venea un rege, care punea mâna pe toată corabia, cu sila[1537].

80. Cât priveşte pe tânăr: Părinţii lui erau credincioşi, iar noi ne-am temut că el îi va îndemna la fărădelegi şi la necredinţă[1538]!

81. Deci, am vrut ca Domnul lor să le dăruiască în locul lui, un altul, mai curat şi mai vrednic de iubire.

82. Cât priveşte zidul: Acesta aparţinea la doi tineri orfani din localitate, iar sub el se afla o comoară, care le aparţinea lor. Într-adevăr, tatăl lor a fost un om de bine, iar Domnul tău a vrut ca cei doi [orfani] să ajungă la deplina lor putere şi să scoată comoara, care li se cuvenea, ca o bunăvoinţă din partea Domnului tău. Iar eu n-am făcut-o de la mine poruncă[1539]! Iată, tălmăcirea celor pentru care tu n-ai avut răbdare[1540]!”

83. Ei (necredincioşii) Te întreabă (O, Muhammed!) despre cel cu: „Două Coarne”[1541]. Tu spune-le: „Vă voi aminti o povestire despre el!”

84. Într-adevăr, Noi i-am dat putere pe pământ şi l-am hărăzit cu de toate.

85. Iar el a mers pe un drum;

86. Până când a ajuns acolo unde apune Soarele şi a văzut că Soarele apune într-un izvor cald, iar lângă acesta se află un popor. Atunci, Noi i-am zis: „O, Zü-l-Karneyn! Sau îi pedepseşti, sau arăţi bunăvoinţă faţă de ei[1542]!”

87. El zise: „Cât priveşte pe cel nelegiuit, pe acela îl vom pedepsi. Apoi, el va fi întors la Domnul său, care îl va pedepsi cu osândă şi mai aspră!

88. Cât priveşte pe cel care crede şi face bine, pentru el există o răsplată frumoasă!” Iar Noi îi vom da porunci uşoare.

89. Apoi, el merse pe alt drum.

90. Până când a ajuns la locul unde răsare Soarele şi a găsit că răsare deasupra unui popor căruia Noi nu i-am desemnat o protecţie împotriva lui.

91. Iată, într-adevăr, în felul acesta am cuprins Noi, cu ştiinţa Noastră, ceea ce îi privea pe ei[1543]!

92. Apoi, el a mers pe alt drum.

93. Până când a ajuns într-un loc cu două diguri[1544], la un popor care abia înţelegea vorbirea[1545].

94. Ei au zis: „O, Zü-l-Karneyn! Ye’djudj şi Me’djudj[1546] fac stricăciuni pe pământ. Noi îţi oferim de cheltuială pentru ca tu să construieşti un zid între noi şi ei!”

95. El zise: „Ceea ce îmi dă Domnul meu este mai bun! Voi ajutaţi-mă cu puterile voastre pentru ca eu să ridic o stavilă între voi şi ei!

96. Aduceţi-mi bucăţi de metale!” Apoi, după ce a umplut golul dintre cele două înălţimi, le-a spus: „Suflaţi[1547]!” Apoi, când s-a aprins flacăra, el le-a spus: „Aduceţi-mi aramă topită, ca să o torn deasupra!”

97. Astfel că ei nu mai puteau trece peste el (dig) şi nici să-l găurească.

98. El (Zü-l-Karneyn) zise: „Aceasta este o milostivire din partea Domnului meu, iar când va veni sorocul făgăduit de Domnul meu, El va face din acesta un loc neted. Căci, făgăduiala Domnului meu se adevereşte!”

99. Într-adevăr, în Ziua aceea Noi vom face ca ele să vină unele peste altele[1548], îndoindu-se, şi se va sufla din Surlă[1549], iar Noi îi vom aduna pe toţi laolaltă.

100. Şi îi vom pune pe necredincioşi în faţa Infernului;

101. Cu vederea acoperită, ca să nu Mă pomenească, şi nici nu vor putea auzi.

102. Oare necredincioşii socot că pot lua, în locul Meu, pe robii Mei ca protectori? Noi am pregătit Iadul ca loc de şedere pentru necredincioşi!

103. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Vreţi să vă dăm de veste pe cei care vor avea cel mai mult de pierdut pentru faptele lor?

104. Aceştia sunt cei care se străduiau, în viaţa lumească, pentru rătăcire şi socoteau că săvârşesc fapte de laudă!

105. Aceştia sunt cei care tăgăduiau semnele Domnului lor şi nu credeau în întâlnirea cu El, iar faptele lor erau zădărnicii”. De aceea, în Ziua de-apoi, Noi nu vom apăsa cumpăna în folosul lor!

106. În felul acesta, răsplata lor va fi Iadul, pentru că au tăgăduit semnele (versetele) Mele şi i-au luat în batjocură pe mesagerii Mei!

107. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, locurile lor de şedere vor fi Raiurile - Firdevs[1550]!

108. Ei vor rămâne acolo în veci şi nu vor dori vreo schimbare!

109. Tu spune-le[1551]: „Chiar de-ar fi marea cerneală, pentru vorbele Domnului Meu, tot s-ar epuiza înaintea vorbelor Domnului Meu, chiar dacă am mai adăuga şi Noi încă atâta![1552]”

110. Tu spune-le: „Eu sunt un om, ca şi voi! Mi s-a revelat că Allah-ul vostru este Allah cel Unic! Cel care speră să se întâlnească cu Domnul său, să facă fapte bune şi să nu asocieze pe nimeni Domnului său, în ruga sa!”

[1489] El-KEHF (AL-KAHF): grotă, peşteră.

[1490] Muhammed (S.A.V.).

[1491] Coranul.

[1492] În sensul că: „a născut un fiu!”

[1493] După unii comentatori ar fi vorba de trei categorii de oameni care atribuiau lui Allah însuşiri născătoare: (a) idolatrii: ziceau că îngerii ar fi fiicele lui Allah; (b) creştinii: „Isus, Fiul lui Dumnezeu”; (c) evreii: „Profetul Uzeyir este fiul lui Dumnezeu.

[1494] Kahf’(Kehf): grotă, peşteră. După tradiţie, ar fi vorba de o peşteră dintr-un loc nedefinit.

[1495] El-Rakiym: cifre sau scrieri sau ţinut.

[1496] În sensul că au fost adormiţi, în Peşteră, mai mulţi ani. Unii comentatori vorbesc de şapte tineri, alţii de alte grupuri de locuitori.

[1497] Este vorba de grupul celor adormiţi, dintre care unii puteau indica o durată, iar alţii o altă durată.

[1498] IIăh: idol, zeu (de crezut).

[1499] După unii comentatori, ar fi vorba de nişte tineri care s-ar fi ridicat, din adormirea lor, pentru a declara că s-au lepădat de idoli, devenind, astfel, monoteişti.

[1500] Unul dintre tineri, către ceilalţi.

[1501] De idolatri, de politeişti.

[1502] De idolii, de zeii lor.

[1503] Versetele de mai sus, cu privire la cei din Peşteră, se referă la situaţia primilor monoteişti, la nevoia de a se ascunde de politeişti etc. Profetul este pus la curent cu astfel de evenimente din trecut.

[1504] Care să-l aducă pe drumul bun, în afară de Allah.

[1505] Căci, dormeau cu ochii deschişi.

[1506] Câinele de pază la peşteră.

[1507] Se adresează Profetului, continuând povestirea unor fapte din trecut.

[1508] Cu nişte arginţi rămaşi din trecut.

[1509] Că stau ascunşi în peşteră.

[1510] Politeistă.

[1511] Apocalipsul, sfârşitul lumii.

[1512] Este vorba de cei care locuiau în peşteră, dar care muriseră între timp.

[1513] Ca să se evite unele discuţii contradictorii între Profetul Mahomed şi adversarii Săi (creştini, evrei, idolatri etc.)

[1514] Căci, nu depinde de om, ci de Allah.

[1515] Inşallah!: este o formulă des uzitată în lumea musulmană. Se spune că Profetul Mahomed a fost întrebat despre numărul tinerilor din peştera mai sus menţionată, iar El a răspuns că a doua zi le va da răspunsul exact, dar, n-a primit nici o revelaţie în acest sens, decât porunca de mai sus.

[1516] Datorită decalajului dintre anii solari şi anii lunari, la fiecare 100 de ani lunari se adaugă trei ani, ceea ce rezultă: 300 ani solari şi 309 ani lunari.

[1517] Este vorba de rugăciunile zilnice.

[1518] Potrivit tradiţiei, unii fruntaşi ai Tribului Kureyşiţilor cereau Profetului să-I îndepărteze pe cei săraci din anturajul Său, iar acest verset reprezintă un răspuns clar de respingere a unor astfel de demersuri, punând accentul pe bogăţia spirituală şi nu pe cea materială.

[1519] Nefer: om, persoană, ostaş; poate fi vorba şi de copii (descendenţi).

[1520] Cu trufie.

[1521] Va rămâne pe vecie!

[1522] Pentru răscumpărare.

[1523] Cu semnificaţia de spermatozoid.

[1524] Teren arid, sărăcăcios, noroios.

[1525] În grădina distrusă.

[1526] Pentru înviere şi Judecata de-apoi.

[1527] Cartea cu faptele fiecăruia.

[1528] Avertisment divin către oameni.

[1529] Adică, Iadul, în care vor cădea toţi.

[1530] După tradiţia islamică, acesta era un om plin de înţelepciune.

[1531] Există discuţii contradictorii în legătură cu locul de confluenţă a celor „două mări”.

[1532] A mărilor.

[1533] După tradiţie, Moise mergea cu slujitorul său, având şi un peşte miraculos.

[1534] Moise ştia că peştele indica locul unde anume trebuiau să ajungă, dar nu-i dezvăluise acest secret slujitorului său. În literatura islamică acest rob este identificat cu HIDIR, personaj misterios, care vine în ajutorul celor nevoiaşi, în ultimul moment.

[1535] Cel necunoscut de lângă Moise.

[1536] Potrivit legii talionului, ceea ce nu era cazul aici.

[1537] Deci, omul misterios îi ajuta pe cei sărmani.

[1538] Deci, el ştia dinainte că acel tânăr era un necredincios.

[1539] N-a îndreptat zidul din proprie iniţiativă, ci prin porunca lui Allah.

[1540] Vezi versetele de mai sus.

[1541] Zü-l-Karneyn: referire la Alexandru cel Mare (Iskender). Unii comentatori cred că el ar fi trecut şi pe la Ka’aba, dar alţii contestă această posibilitate.

[1542] După unii, Alexandru cel Mare ar fi ajuns, în Apus, până la Oceanul Atlantic, unde a întâlnit un popor format din necredincioşi.

[1543] Adică, Allah avea cunoştinţă despre tot ce se referea la acel popor.

[1544] Seddeyn: „Două ziduri”; pot fi şi munţi sau altfel de bariere.

[1545] Sau vorbea o limbă de neînţeles.

[1546] Gog şi Magog.

[1547] Cu gura sau prin foale, pentru aţâţarea focului, în vederea topirii metalelor adunate.

[1548] Ridicăturile, stavilele, munţii, oamenii etc.

[1549] După tradiţia islamică, sfârşitul lumii va fi anunţat de îngerul Israfil, care va suna din Sur (surlă).

[1550] Firdevs (Firdaus): Paradis sau partea mai preţioasă a Raiului.

[1551] Contemporanilor Tăi, O, Muhammed!

[1552] Se referă la caracterul inepuizabil al ştiinţei şi înţelepciunii lui Allah, faţă de cunoştinţele omului.

19. MERYEM

(MARIA)[1553] Sûra-19, Mekka: 98 versete (în afară de versetele 58 şi 71)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Kāf! Hā! Yā! Ayin! Sād![1554]

2. Cele poruncite Ţie[1555] se referă la povestea milosteniei Domnului Tău faţă de robul său: Zaharia[1556];

3. Care se rugase de Domnul său, prin invocare tainică:

4. „O, Doamne! Oasele mele au slăbit şi capul meu luceşte de cărunţeală! Totuşi, rugându-mă de Tine, eu n-am fost niciodată dezamăgit, O, Doamne![1557]

5. Într-adevăr, eu mă tem de rudele care vor veni după mine, căci soţia mea este sterilă. De aceea, dăruieşte-mi, din partea Ta, un urmaş;

6. Care să mă moştenească pe mine şi să moştenească şi Dinastia lui Iacob[1558]. Şi fă-l, - O, Doamne! -, vrednic de laudă!”

7. „O, tu, Zaharia! Noi îţi dăm de veste un fecior cu numele de Yahya[1559]! Nimănui nu i-am dat, mai înainte, astfel de nume!”

8. El zise: „O, Doamne! Cum să am eu un fecior, când soţia mea este sterilă, iar eu m-am uscat de bătrâneţe?”

9. El[1560] îi zise: „Aşa este! Dar Domnul tău spune: [[Acesta este uşor pentru Mine! Căci, mai înainte, Eu te-am creat, când tu erai nimic!]]”

10. El (Zaharia) zise: „O, Domnul meu! Dă-mi un semn[1561]!” El (Allah) zise: „Semnul tău este că nu vei putea vorbi oamenilor timp de trei nopţi întregi[1562]!”

11. Atunci, el (Zaharia) a ieşit din mihrab[1563], în faţa poporului său, şi a făcut semnul: „Slăviţi-L, dimineaţa şi seara!”

12. „O, Yahya! - zise Allah - ţine Cartea[1564] cu putere!” Căci, Noi l-am hărăzit cu înţelepciune, deşi era mic!

13. Şi, de asemenea, i-am dat de la Noi bunătate şi puritate şi va fi cu smerenie;

14. Şi iubitor de tată şi de mamă şi nu un tiran răzvrătit.

15. Pace lui!; în ziua în care s-a născut şi în ziua în care va muri, precum şi în ziua în care va învia.

16. Şi aminteşte, în Carte, de Maria[1565], când ea s-a retras, din faţa poporului, într-un loc dinspre Răsărit[1566].

17. Şi a pus ea, între ei[1567], un văl. Apoi, Noi i-am trimis „Duhul Nostru”[1568], pe care l-a luat drept un om adevărat.

18. Ea îi zise: „Eu caut adăpost lângă cel Milostiv (Allah), împotriva ta, dacă eşti cu smerenie[1569]!”

19. El îi zise: „Eu sunt doar un mesager al Domnului tău ca să-ţi dau de veste un fecior curat[1570]!”

20. Ea zise: „Cum voi putea să am eu un fecior, devreme ce nu m-a atins vreun bărbat şi nici nu am fost o necinstită?”

21. El îi zise: „Aşa este! Dar, Domnul tău a grăit: [[Acest lucru este uşor pentru Mine! Noi vom face din el pildă pentru oameni şi o milostivire din partea Noastră! Este un lucru hotărât[1571]!]]”

22. Şi ea a rămas însărcinată[1572]. Apoi, s-a retras într-un loc îndepărtat[1573].

23. Apoi, durerile facerii au făcut-o să se ducă lângă un copac de curmale. Ea a spus: „Vai de mine! De-aş fi murit înainte de aceasta şi să fi fost uitată, prin uitare!”

24. Atunci, de sub ea, o voce[1574] i-a strigat: „Nu te necăji! Într-adevăr, Domnul tău a creat sub tine un izvor!

25. Scutură spre tine trunchiul curmalei, care va face să cadă peste tine curmale proaspete!

26. Mănâncă şi bea şi răcoreşte-te! Dacă vei vedea vreun om, orişicine ar fi, tu spune-. [[Eu i-am promis celui Milostiv (Allah) să ţin post[1575]. De aceea nu vorbesc, astăzi, cu nimeni]]!”

27. Apoi, purtând pruncul, ea a venit la poporul său; aceştia i-au zis: „O, Maria (Meryem)! Tu ai săvârşit o faptă nesăbuită!

28. O, tu, soră a lui Aaron[1576]! Tatăl tău nu era un om de rele, iar mama ta n-a fost o necinstită[1577]!”

29. Atunci, ea făcu un semn spre el[1578]. Ei au zis: „Cum să vorbim noi cu un copil de leagăn?”

30. El (pruncul) zise: „Eu sunt robul lui Allah! El mi-a dat Scriptura (Kitab) şi m-a desemnat profet!

31. Oriunde aş fi, El m-a binecuvântat şi mi-a poruncit să îndeplinesc rugăciunea şi darea[1579], cât timp voi fi în viaţă!

32. Şi m-a hărăzit cu bunăcuviinţă faţă de mama mea şi nu m-a făcut un tiran şi un răzvrătit!

33. Pace asupra mea!, în ziua în care m-am născut şi în ziua în care voi muri, precum şi în ziua în care voi învia[1580]!”

34. Iată, acesta este Isus, fiul Mariei[1581]! Acesta este Cuvântul de Adevăr, de care ei (necredincioşii) se îndoiesc!

35. Oare de ce să fi adoptat Allah un fiu? Slavă Lui! Când El porunceşte ceva, El spune: „Fii!” şi acel ceva se face[1582]!

36. „Allah este Stăpânul Meu şi Stăpânul vostru! Supune-ţi-vă Lui! Căci, aceasta este calea cea dreaptă[1583]!”

37. Apoi, grupurile s-au împărţit între ele[1584]. Vai de cei care nu cred în Ziua cea mare, locul de mărturisire!

38. Tu (O, Muhammed!) să faci ca, prin ei, să se audă şi să se vadă Ziua în care ei se vor prezenta în faţa Noastră[1585]! Dar, astăzi[1586], nelegiuiţii se află într-o rătăcire vădită!

39. Şi avertizează-i despre Ziua căinţei, când porunca, deja dată, va fi pentru faptul că ei nu luau în seamă şi nu credeau!

40. Noi suntem cel care vom moşteni, într-adevăr, pământul şi tot ce se află pe el şi la Noi se vor întoarce ei!

41. Şi pomeneşte, în Carte, de Abraham[1587], pentru că el era un profet adevărat!

42. Când el a spus tatălui său: „O, iubitul meu tată! De ce invoci tu ceva care nu aude şi nu vede şi nici nu te apără de nimic?

43. O, tată! Mie mi sa dat ştiinţa care nu ţi-a fost dată ţie! Urmează-mă, deci, ca să te conduc pe drumul cel drept!

44. O, tată! Nu te supune Diavolului! Căci, Diavolul s-a răzvrătit împotriva celui Milostiv (Allah).

45. O, tată! Eu mă tem să nu te ajungă o pedeapsă, din partea celui Milostiv şi să nu te împrieteneşti cu Diavolul!”

46. El[1588] zise: „O, Abraham! Tu te dezici de idolii mei? Dacă nu te opreşti, eu te voi lovi cu pietre! Deci, stai departe de mine o vreme!”

47. El (Abraham) zise: „Fii pe pace! Eu voi ruga milostivire pentru tine, de la Domnul meu. Într-adevăr, El este binevoitor faţă de mine.

48. Eu mă despart de voi, ca şi de cei pe care îi invocaţi, în locul lui Allah. Şi îl invoc pe Domnul meu! S-ar putea să nu mă dezamăgesc în ruga mea către Domnul meu!”

49. Apoi, după despărţirea lui de ei şi de cei pe care îi adorau, în locul lui Allah, Noi i-am dăruit pe Isaac şi pe Iacob[1589], pe care i-am făcut profeţi.

50. Şi le-am dat Noi din milostivirea Noastră şi i-am hărăzit cu un limbaj de înaltă sinceritate.

51. Şi pomeneşte, în Carte, de Moise (Musa)! Căci, el a fost un ales şi un trimis, un profet!

52. Şi l-am chemat Noi dinspre partea dreaptă a [Muntelui] Tur[1590] şi l-am făcut să se apropie de Noi cât mai mult.

53. De asemenea, din îndurarea Noastră, i-am dăruit lui pe fratele său, Aaron (Harun), ca profet.

54. Şi pomeneşte în Carte şi de Ismail[1591]. El a fost devotat făgăduielii sale şi a fost un trimis, un profet.

55. El a poruncit poporului său rugăciunea şi darea (zekât) şi a fost un rob al Domnului său vrednic de laudă.

56. De asemenea, pomeneşte, în Carte, şi de Idris[1592], care a fost un profet cu adevărat!

57. Iar Noi l-am ridicat într-un loc înalt[1593].

58. Iată, aceştia sunt cei faţă de care Allah şi-a arătat bunăvoinţa Sa, dintre profeţi, urmaşi ai lui Adam (Adem) şi dintre cei pe care Noi i-am purtat cu Noe[1594], precum şi dintre urmaşii lui Abraham (Ibrahim) şi Israel (Israil) şi dintre cei pe care i-am călăuzit şi i-am ales. Căci, atunci când li se reciteau semnele (versetele) celui Milostiv (Allah), ei se prosternau şi plângeau.

59. Apoi, după ei, urmaşii lor s-au lăsat de rugăciuni şi s-au supus poftelor lor. Ei vor avea de pierdut!

60. Afară de cei care îşi arată căinţa lor şi cred şi săvârşesc fapte bune! Ei vor intra în Rai şi nu vor fi necăjiţi cu nimic;

61. În grădinile Edenului (Adn) făgăduit de cel Milostiv robilor Săi, rugătorii în taină, iar făgăduiala Sa va fi îndeplinită.

62. Ei nu vor auzi acolo vorbe deşarte, ci vor auzi numai: „Pace!” Şi vor avea cele necesare pentru întreţinerea lor, dimineaţa şi seara!

63. Iată Raiul pe care Noi îl vom da drept moştenire robilor Noştri rămaşi cu smerenie!

64. Noi[1595] nu revelăm decât la porunca Domnului Tău! Căci, Lui aparţine tot ce se află în faţa noastră şi în urma noastră, precum şi între ele! Iar Domnul Tău nu uită!

65. Stăpânul cerurilor şi al pământului şi al tot ce există între acestea! Deci, supune-Te Lui şi fii cu răbdare pentru a-L sluji pe El! Oare Tu mai cunoşti ceva asemenea Lui[1596]?

66. Iar omul zice: „Odată mort, oare voi fi scos viu[1597]?”

67. Oare nu-şi aminteşte omul că Noi l-am creat, mai înainte, când el nu era decât nimic?

68. Pe cuvântul Domnului Tău! Noi îi vom aduna, pe ei şi pe Diavoli. Apoi, îi vom face să se prezinte, în genunchi, în jurul Iadului.

69. Apoi, îi vom separa, din fiecare grup, pe cei care erau mai răzvrătiţi împotriva celui Milostiv.

70. Apoi, Noi ştim, negreşit, mai bine care anume dintre ei merită, cel mai mult, să fie aruncat acolo!

71. Şi nu există vreunul dintre voi care să nu dea pe-acolo[1598]! Aceasta este porunca hotărâtă a Domnului Tău!

72. Apoi, Noi îi vom salva pe cei care au fost cu teamă, iar pe cei nelegiuiţi îi vom lăsa acolo, îngenunchiaţi!

73. Iar când li se recită versetele Noastre clare, atunci, cei care nu cred le spun celor care cred: „Care dintre cele două grupuri ocupă un loc mai bun şi este mai bine însoţit[1599]?”

74. Şi înaintea lor, Noi am nimicit atâtea şi atâtea generaţii care arătau mai bine decât ei, ca avuţie şi la vedere!

75. Tu spune-le: „Celor care se află în rătăcire, cel Milostiv le prelun- geşte sorocul, până ce vor vedea ceea ce li s-a făgăduit sau pedeapsa sau Ceasul [cel din urmă][1600], iar atunci, vor înţelege care anume dintre cele două grupuri se află într-o postură mai rea şi are oastea mai slabă!”

76. Allah măreşte călăuzirea celor care merg pe drumul cel drept, iar faptele bune care dăinuie vor fi răsplătite mai bine de Domnul Tău şi ei vor avea o întoarcere mai bună.

77. Tu (O, Muhammed!) l-ai văzut pe cel care nu credea? El spunea: „Voi avea, sigur, avuţii şi copii!”[1601]

78. Oare el a perceput cele tainice sau a încheiat un Legământ cu cel Milostiv?

79. Deloc! Noi vom scrie cele rostite de el şi vom prelungi pedeapsa lui cât mai mult!

80. Noi suntem cel care moştenim cele spuse de el[1602], iar el va veni la Noi singur!

81. Şi au luat ei (idolatrii) idolii (ilāh), în afara lui Allah, ca să le fie lor de ajutor[1603]!

82. Absolut deloc! Aceştia nu-i vor recunoaşte pe adoratorii lor şi se vor declara adversarii lor.

83. Tu (O, Muhammed!) n-ai văzut oare că Noi am trimis asupra necredincioşilor pe Diavoli ca să-i întărâte şi mai tare[1604]?

84. Nu Te grăbi, deci, împotriva lor! Căci, Noi socotim, una câte una, socoteala lor!

85. În ziua în care îi vom aduna laolaltă pe cei cucernici, lângă cel Milostiv (Allah), ca invitaţi;

86. Şi îi vom mâna pe nelegiuiţi spre Iad, ca la adăpare[1605];

87. Atunci, nimeni nu va putea mijloci! Cu excepţia celui care a încheiat un legământ cu cel Milostiv[1606]!

88. Ei (necredincioşii) zic: „Cel Milostiv a adoptat un fiu[1607]!”

89. Voi săvârşiţi, într-adevăr, o faptă oribilă[1608]!

90. Aproape că cerurile se despică şi pământul crapă, iar munţii se prefac în bucăţi[1609]!

91. Pentru faptul că ei atribuie celui Milostiv (Allah) un fiu.

92. Dar celui Milostiv (Allah) nu i se poate atribui adoptare de fiu!

93. Toţi cei aflaţi în ceruri şi pe pământ nu se vor prezenta la cel Milostiv decât ca nişte robi!

94. El i-a cuprins pe toţi şi i-a numărat unul câte unul!

95. Şi toţi se vor prezenta la El, în Ziua de-apoi, câte unul, singuri!

96. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, faţă de ei cel Milostiv va manifesta dragoste!

97. Noi L-am dat uşor[1610], pe acesta, în limba Ta[1611], pentru ca Tu să le dai de veste, prin El, celor temători şi să-i avertizezi pe cei din poporul de certăreţi[1612].

98. Şi câte generaţii am făcut Noi să piară înaintea lor! Tu mai simţi ceva despre vreuna din ele sau auzi ceva despre ele?

[1553] Meryem (Maria): Maria, Fecioara Maria. Denumirea acestei sura provine din faptul că se vorbeşte mai pe larg despre Fecioara Maria şi naşterea lui Isus (Isa).

[1554] K. H. Y. A. S.: litere arabe enigmatice.

[1555] O, Muhammed!

[1556] Zekeriyya (Zakariyya): profet.

[1557] Zaharia motiva că el era în vârstă, iar soţia sa era sterilă, neputând avea urmaşi.

[1558] Yakub: profet.

[1559] Yahya înseamnă „El trăieşte”. În lumea creştină este cunoscut ca Ioan.

[1560] Îngerul care transmitea mesajul divin.

[1561] Că va avea un fiu.

[1562] Trei zile şi trei nopţi.

[1563] Mihrab: sanctuar, altar; nişa din moschee, dinspre Ka´aba.

[1564] Este vorba de Tora (Tevrat).

[1565] Meryem: Fecioara Maria.

[1566] Se presupune că ar fi vorba de partea dinspre răsărit a locuinţei Fecioarei Maria sau a lăcaşului numit „Mesdjid-I-Aksa”, din Ierusalim.

[1567] Între ea şi oameni.

[1568] Este vorba de îngerul Gabriel (Djebrail).

[1569] În sensul ca să nu se apropie de ea.

[1570] Este vorba de Isus.

[1571] Naşterea lui Isus, din Fecioara Maria.

[1572] In tradiţia musulmană se spune că Maria a rămas însărcinată după ce îngerul Gabriel a suflat prin mâneca ei.

[1573] Ca să se ferească de gura lumii.

[1574] De înger.

[1575] În sensul de: „să-mi ţin gura”; ,.să nu vorbesc”.

[1576] Harun: profet. Cuvântul „soră” are aici sensul de apartenenţă la o anume comunitate.

[1577] Maria era fiica adoptivă a lui Zaharia, iar mama ei era sora soţiei lui Zaharia.

[1578] Către pruncul Isus (Isa).

[1579] Zekat: darea specifică în Islam; una din cele cinci condiţii ale Islamului (obligaţia de a da săracilor a patruzecea parte din avuţie).

[1580] Cu astfel de cuvinte s-a adresat Isus (Isa) mulţimii, când era încă în leagăn.

[1581] Isa ibn-i Meryem.

[1582] Deci, după Coran, Isus (Isa) nu era nici fructul necinstei Mariei, nici fiul lui Allah şi nici întruchiparea lui Allah, care este Unic şi n-are nevoie de nimic şi de nimeni.

[1583] Vorbeşte Isus.

[1584] În legătură cu natura umană sau divină a lui Isus (Isa).

[1585] Când vor afla adevărul.

[1586] Adică, în timpul vieţii.

[1587] Abraham (Ibrahim): profet.

[1588] Tatăl lui Abraham (Ibrahim).

[1589] Ishak şi Yakub: deveniţi profeţi. Iacob era nepotul lui Abraham.

[1590] Tur (Tor): Tur-i-Sina, Muntele Sinai.

[1591] Ismail: profet, fiul lui Abraham (lbrahim).

[1592] În tradiţia islamică, el ar fi fost bunicul lui Noe (Nuh). În religia creştină este identificat cu: Enoch.

[1593] Adică, la rangul de profet sau ridicat în ceruri.

[1594] În corabia lui Noe, la Potop.

[1595] Zise îngerul Gabriel către Profetul Mahomed. Se spune că la întrebările unor necredincioşi, Profetul le răspundea că nu i s-a revelat nimic în chestiunile respective, fapt care determina pe unii să murmure, zicând că: „Domnul Său la uitat pe Mahomed!” Acest verset este un răspuns clar la asemenea îndoieli.

[1596] Care să se numească Allah; arabii păgâni îi numeau pe idolii lor ilāh şi nu Allah.

[1597] Din mormânt.

[1598] Nu este vorba de Infernul propriu-zis, ci de zona din jur.

[1599] Necredincioşii se considerau superiori credincioşilor.

[1600] Cei păcătoşi pot fi pedepsiţi în diferite feluri, chiar şi în timpul vieţii lor.

[1601] Comentatorii explică revelarea acestui verset printr-un fapt concret: un musulman avea de încasat o datorie de la un necredincios, iar când s-a dus să-şi ceară datoria, datornicul i-a cerut să-L conteste pe Profetul Mahomed, ceea ce musulmanul a refuzat, zicând că nu va face acest lucru până în Ziua Judecăţii de-apoi, la care necredinciosul i-a răspuns că îi va da banii la Judecata de-apoi, căci, atunci va avea avuţie şi copii.

[1602] Despre avuţie şi copii.

[1603] Împotriva lui Allah.

[1604] Pentru a păcătui şi mai mult.

[1605] Ca turmele la adăpat.

[1606] Profetul sau ceilalţi aleşi (îngerii).

[1607] În sensul că: „Allah are fiu!”

[1608] Atribuind lui Allah un fiu!

[1609] De vorbele spuse de necredincioşi despre Allah (că are fiu etc).

[1610] Coranul pe înţelesul tuturor.

[1611] În limba arabă.

[1612] Referire la arabii idolatri, care nu vroiau să creadă în Profetul Mahomed şi în Coran.

20. TĀ-HĀ

(TĀHĀ)* Sûra-20, Revelate la Mekka: 135 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tā! Hā![1613]

2. Noi nu Ţi-am revelat Coranul pentru ca Tu (O, Muhammed!) să ai necazuri!

3. Ci, pentru pomenire de către cel care se teme,

4. Ca o revelare din partea Celui care a creat pământul şi cerurile înalte,

5. Cel Milostiv, care s-a aşezat pe Tron (Arş).

6. Căci, Lui aparţin cele ce se află în ceruri şi pe pământ şi între ele, precum şi cele ce se află sub pământul îmbelşugat.

7. Iar când Tu ridici vocea Ta[1614], află că El cunoaşte tainele şi chiar ceea ce este şi mai tainic.

8. Allah! Nu există idol (ilāh), afară de El! Ale Sale sunt numele cele mai frumoase[1615]!

9. Oare a ajuns la Tine (O, Muhammed!) povestea lui Moise (Musa)?

10. Când el a zărit un foc, a spus celor din familia sa: „Voi staţi! Eu văd, sigur, un foc! Poate că vă voi aduce un jeratic sau voi găsi, prin foc, drumul cel drept[1616]!”

11. Iar când a ajuns acolo, i s-a strigat: „O, Moise!

12. Eu sunt Domnul tău Adevărat! Scoate-ţi cele două sandale ale tale, căci, te afli în Valea cea Sfântă: Tuva[1617]!

13. Eu te-am ales pe tine! De aceea dă seamă la ceea ce ţi se revelează!

14. Eu sunt Allah! Nu există idol (ilāh), afară de Mine! Deci, supune-te Mie şi îndeplineşte rugăciunea (Salat) pentru pomenirea Mea!

15. Ceasul [cel din urmă] vine! Eu îl voi dezvălui, pentru ca fiecare să fie răsplătit după cum s-a străduit[1618]!

16. Să nu te împiedice deloc de la el[1619] cel care nu crede şi se supune poftelor sale, căci, vei pieri!

17. Şi ce ai în mâna ta dreaptă, O, Moise (Musa)?”

18. El a spus: „Este toiagul meu, de care mă sprijin şi cu care scutur frunze pentru turma de oi şi de care mă folosesc şi pentru alte trebuinţe.”

19. El (Allah) îi zice: „Aruncă-l, O, Moise!”

20. Iar el îl aruncă. Şi iată-l un şarpe care se târăşte[1620]!

21. El (Allah) zise: „Apucă-l şi nu te speria! Căci, Noi îi vom da înfăţişarea de dinainte!

22. Şi bagă mâna ta sub subsuoara ta! Ea va ieşi albă, fără nici o pată! Alt semn!

23. Pentru ca Noi să-ţi arătăm din minunile mari ale Noastre.

24. Şi du-te la Faraon[1621], căci el a devenit răzvrătit!”

25. El (Moise) zise: „O, Doamne! Deschide pieptul meu[1622]!

26. Şi înlesneşte treaba mea!

27. Şi dezleagă nodul limbii mele[1623]!

28. Pentru ca ei să înţeleagă vorbirea mea!

29. Şi dă-mi şi un ajutor (vezir), din familia mea!

30. Pe Aaron[1624], fratele meu!

31. Întăreşte cu el spatele meu!

32. Şi fă-1 asociat în misiunea mea!

33. Ca să Te slăvim cât mai mult!

34. Şi să Te pomenim cât mai mult!

35. Pentru că Tu ne observi, negreşit, pe noi!”

36. El (Allah) zise: „Dorinţa ta s-a îndeplinit, O, Moise!

37. Iar Noi ţi-am acordat favorul Nostru şi altă dată;

38. Când i-am revelat mamei tale astfel:

39. [[Pune-1[1625] într-un sicriu şi aruncă-1 în valuri[1626], pentru ca valurile să-1 scoată la mal, de unde îl va lua duşmanul Meu şi duşmanul său!]] Căci, Eu am revărsat bunăvoinţa Mea asupra ta, pentru ca tu să devii preţuit sub oblăduirea Mea[1627]!

40. Iar când trecea sora ta, ea zise: [[Vreţi să vă găsesc eu pe cineva care să-1 hrănească[1628]?]] Şi te-am înapoiat, astfel, mamei tale, pentru ca ea să-şi satisfacă ochii ei şi să nu se necăjească. Iar tu ai ucis un suflet[1629]. Apoi, Noi te-am salvat de necaz şi te-am încercat cu tot felul de ispite! Apoi, tu ai rămas mai mulţi ani printre locuitorii din Medyen[1630]. Apoi, ca urmare a sorţii, tu ai venit, O, Moise[1631]!

41. Şi te-am ales Eu pentru Mine însumi!

42. Mergeţi, amândoi, tu şi fratele tău, cu semnele Mele şi nu Mă uitaţi şi să Mă pomeniţi!

43. Mergeţi la Faraon! Căci, el a devenit un răzvrătit!

44. Şi vorbiţi-i cu vorbe dulci! S-ar putea să ia aminte sau să se teamă!”

45. Ei au zis: „Doamne! Noi ne temem ca el să nu se grăbească împotriva noastră sau să nu se răzvrătească şi mai mult.”

46. El (Allah) le-a zis: „Nu vă temeţi! Eu sunt cu voi, amândoi! Căci, Eu aud şi văd!

47. Duceţi-vă, deci, amândoi, la el şi spuneţi-i: [[Noi suntem mesagerii Domnului tău! Trimite-i, cu noi, pe Fiii lui Israel[1632] şi nu-i mai chinui! Noi am venit la tine cu un semn de la Domnul tău. Şi pace asupra celui care se lasă călăuzit[1633]!

48. Căci, nouă ni s-a revelat că pedeapsa i se cuvine celui care acuză de minciună şi îşi întoarce spatele[1634]!]]”

49. Atunci, el [Faraonul) zise: „Şi cine este Stăpânul vostru, O, Moise?’

50. Ei ziseră: „Domnul nostru este cel care a dat tuturor lucrurilor firea lor, iar apoi le-a călăuzit!”

51. El (Faraonul) zise: „Atunci, care a fost starea neamurilor din trecut?”

52. El (Moise) zise: „Ştiinţa despre aceasta se află la Domnul meu, într-o Carte[1635]. Domnul meu nici nu se înşeală şi nici nu uită!

53. El v-a desemnat vouă pământul ca leagăn[1636] şi a făcut cărări, pe el, pentru voi, şi a făcut să coboare apă din cer.” Cu ea, Noi (Allah) am făcut să răsară tot felul de cupluri de plante:

54. „Mâncaţi voi şi lăsaţi să le pască dobitoacele voastre!” Fără îndoială, în acestea există semne de luat în seamă de către cei cu chibzuială!

55. Din el[1637] v-am creat pe voi şi în el vă vom întoarce şi tot din el vă vom scoate din nou[1638]!

56. Noi i-am arătat[1639] toate semnele Noastre, dar el le-a socotit minciuni şi n-a vrut[1640].

57. El (Faraonul) zise: „Tu ai venit la noi ca să ne scoţi de pe pământul nostru, cu magia ta, O, Moise?

58. Şi noi îţi vom prezenta o magie asemănătoare. Deci, stabileşte o întâlnire, într-un loc potrivit, între noi şi tine, de la care nu vom lipsi nici noi şi nici tu!”

59. El (Moise) zise: „întâlnirea cu voi va avea loc într-o zi de sărbătoare, după ridicarea Soarelui[1641], când se adună lumea laolaltă.”

60. Faraonul s-a întors. Iar după ce şi-a adunat vicleşugurile sale, a revenit[1642].

61. Moise le-a zis: „Vai de voi! Nu născociţi minciună împotriva lui Allah! Apoi, El vă va pedepsi până la nimicirea voastră! Căci, cei care născocesc vor fi cei pierduţi!”

62. Şi discutară ei, între ei, despre ce anume au de făcut, vorbind în şoaptă;

63. Şi ziceau: „Aceştia[1643] sunt doi vrăjitori care vor să vă alunge de pe pământul vostru, cu vrăjile lor, şi să vă abată din calea voastră demnă de pildă!

64. Adunaţi, deci, vicleşugurile voastre şi veniţi pe rând! Căci, cel care va birui, astăzi, va fi cel care se salvează[1644]!”

65. Ei ziseră: „O, Moise (Musa)! Arunci tu[1645], mai întâi, sau aruncăm noi primii?’

66. El (Moise) zise: „Aruncaţi voi!” Şi atunci i se păru că, prin vrăjile lor, coardele şi toiegele lor alergau, cu adevărat!

67. Atunci, Moise simţi o teamă în sufletul său.

68. Noi (Allah) i-am zis: „Nu te teme! Căci, vei fi cel care va birui!

69. Aruncă ce ai în mâna ta dreaptă! Acesta va devora născocirea lor, căci, ei au făcut doar un vicleşug de vrăjitorie, iar vrăjitorul nu câştigă, oriunde s-ar afla el[1646]!”

70. Atunci, magicienii se prosternaseră, numaidecât, zicând: „Noi credem în Stăpânul lui Aaron şi Moise!”

71. El (Faraonul) zise: „Voi credeţi în el înainte ca eu să vă dau voie? De fapt, el este mai marele vostru, care vă învaţă magia! Aşa că, eu voi tăia mâinile şi picioarele voastre invers[1647] şi vă voi spânzura de pomii de curmale! In felul acesta, veţi afla cine anume dintre noi este mai tare în pedeapsă şi mai trainic!”

72. Ei ziseră: „Noi nu te vom mai putea socoti mai presus faţă de ceea ce ne-au parvenit prin semne (dovezi) clare şi nici faţă de cel care ne-a creat! Porunceşte, deci, ce anume ai de poruncit! Căci, poruncile tale nu ating decât această viaţă lumească!

73. Noi credem în Domnul nostru pentru ca El să ne ierte nouă păcatele noastre, precum şi vrăjile la care tu ne-ai silit pe noi!” Căci, Allah este cel mai Bun şi Veşnic!

74. Iar cel care se prezintă la Domnul său ca nelegiuit, locul lui va fi Iadul, unde el nici nu va muri şi nici nu va trăi[1648].

75. Iar cei care se prezintă cu credinţă şi cu fapte bune, aceia vor avea parte de rangurile cele mai înalte!

76. În grădinile Edenului (Adn), prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne în veci. Iată, aceasta va fi răsplata pentru cei care s-au purificat!

77. Într-adevăr, Noi i-am revelat lui Moise: „Porneşte, noaptea, împreună cu robii Mei[1649], şi croieşte-le un drum uscat prin mare, fără teamă şi fără frică[1650]!”

78. Faraonul a mers pe urmele lor, cu oştile sale, dar au fost cuprinşi de mare şi acoperiţi în întregime[1651].

79. Căci, faraonul a dus poporul său în rătăcire şi nu la călăuzire pe drumul cel drept!

80. O, Fiii lui Israel! Noi v-am salvat de vrăjmaşii voştri şi v-am făgăduit întâlnire în partea dreaptă a [Muntelui] Tur[1652] şi v-am coborât manna şi selva[1653], [zicându-vă]:

81. „Mâncaţi din bunătăţile pe care vi le-am dăruit pentru întreţinerea voastră, dar să nu depăşiţi măsura! Căci, mânia Mea va cădea asupra voastră, iar cel pe care îl atinge mânia Mea, acolo este pierdut!”

82. Eu sunt iertător faţă de cel care se căieşte şi crede şi săvârşeşte fapte bune şi merge pe drumul cel drept.

83. Şi ce anume te-a făcut să te grăbeşti [să te depărtezi] de poporul tău, O, Moise?[1654]

84. El zise: „Ei vin după mine! Eu am venit în grabă, Domnul meu, pentru mulţumirea Ta[1655]!”

85. El (Allah) zise: „Dar, după tine, Noi am pus la încercare poporul tău şi Samiri[1656] l-a dus în rătăcire.”

86. Iar Moise (Musa) se întoarse la poporul său cu mânie şi supărat, zicând: „O, poporul meu! Oare Domnul vostru nu v-a făcut o făgăduială frumoasă? Oare Legământul vostru a ţinut prea mult? Sau aţi vrut ca mânia Domnului vostru să cadă asupra voastră, de-aţi încălcat promisiunea voastră faţă de mine[1657]?”

87. Ei ziseră: „Noi n-am încălcat de la noi putere făgăduială noastră faţă de Tine! dar, noi luaserăm cu noi nişte poveri preţioase (podoabe) de la acel neam[1658] şi le-am aruncat[1659] aşa cum le aruncase şi Samiri[1660].”

88. Apoi, el a făcut să iasă din ele un corp, un viţel, care scotea mugete. Apoi, ei ziseră: „Iată, acesta este idolul (ilāh) vostru şi idolul (ilāh) lui Moise, dar, el l-a uitat[1661]!”

89. Oare nu vedeau ei că acela nu putea să le răspundă şi că nu era în stare să le facă nici rău şi nici bine?

90. Într-adevăr, Aaron (Harun) le spusese mai înainte[1662]: „O, poporul meu! Voi aţi fost duşi în ispită, prin aceasta[1663]! Or, Stăpânul vostru este, cu adevărat, cel Milostiv! Urmaţi-mă, deci, pe mine şi ascultaţi porunca mea!”

91. Ei ziseră: „Noi nu vom înceta să ne închinăm acestuia până la întoarcerea lui Moise la noi!”

92. El (Moise) zise: „O, tu, Aaron (Harun)! Ce te-a împiedicat pe tine, când tu îi vedeai că se rătăceau?

93. Tu nu m-ai ascultat pe mine? Sau te-ai răzvrătit împotriva poruncii mele?”

94. El (Aaron) zise: „O, tu fiul[1664] mamei mele! Nu mă apuca de barba mea şi nici de capul meu! Eu m-am temut ca tu să nu-mi spui: [[Tu ai provocat dezbinare între Fiii lui Israel, pentru că n-ai respectat cuvântul meu!]]”

95. El (Moise) zise: „Care a fost, deci, purtarea ta, O, Samiri?”

96. Acesta zise: „Eu am văzut ceea ce ei nu vedeau! Eu am luat o mână [de pământ[1665]] de pe urma mesagerului[1666]şi l-am aruncat[1667]. Căci aşa m-a îndrumat sufletul meu!”

97. El (Moise) zise: „Pleacă de aici! Căci, în viaţa ta, tu vei spune mereu: [[Nu mă atingeţi[1668]!]] De asemenea, tu vei avea parte şi de ziua făgăduită, de care nu vei scăpa! Şi să te uiţi la idolul tău, de care ai rămas ataşat! Noi îl vom arde, iar după aceea, îl vom arunca în mare, făcându-l pulbere[1669].”

98. În afară de Allah, voi nu aveţi idoli (ilâh)! Numai El este Domnul vostru! Iar ştiinţa lui cuprinde totul[1670]!

99. Astfel îţi povestim Noi, [O, Muhammed!], cele petrecute în trecut! Şi Ţi-am dat Noi din partea Noastră, Cuvântul (Coranul)!

100. Iar cei care îşi întorc faţa de la El, vor purta, în Ziua de-apoi, o povară[1671].

101. Ei vor rămâne veşnic sub ea (povară). Şi ce povară grea va fi aceasta, pentru ei, în Ziua de-apoi!

102. În ziua în care se va sufla din Surlă[1672], iar Noi îi vom aduna laolaltă pe cei păcătoşi, cu ochii plânşi[1673].

103. Ei vor şopti unii altora: „Voi n-aţi stat decât zece[1674] [zile?]”

104. Noi ştim mai bine ce anume vorbesc ei! Iată ce va spune acela dintre ei care a avut o cale deosebită: „Voi n-aţi stat decât o zi!”

105. Ei Te întreabă despre munţi (O, Muhammed!). Tu spune-le: „Domnul Meu îi va face pulbere şi îi va împrăştia!

106. Şi va lăsa locul lor neted, ca şes;

107. Unde nu vei vedea nici ridicături şi nici coborâşuri!”

108. În ziua aceea, ei vor urma chemarea[1675], fără împotrivire, iar vocile lor vor scădea în faţa celui Milostiv şi nu vei auzi decât un sunet slab.

109. În ziua aceea, mijlocirea nu va fi de folos decât celui căruia îi va îngădui cel Milostiv şi căruia îi va rosti o vorbă bună.

110. El ştie ce anume se află înaintea lor şi în urma lor[1676], dar ei nu-L pot cuprinde cu ştiinţa lor.

111. Înaintea celui Viu şi Absolut (Allah), feţele lor se vor înclina, iar cei împovăraţi de nelegiuire vor pieri!

112. Cei care au crezut şi au săvârşit fapte bune, aceia nu se vor teme nici de tiranie şi nici de persecutare.

113. Noi am coborât (revelat) un Coran în arabă şi am dezvăluit, prin El, avertizările Noastre. Poate că se vor teme! Poate că acesta (Coranul) le va da pilde pentru luare aminte!

114. Mai presus se află Allah, Suveranul, Adevărul! Şi nu Te grăbi cu această Lecturare (Kur’an), înainte de a se fi încheiat revelarea Sa pentru Tine! Şi spune: „O, Doamne! Fă să crească ştiinţa Mea!”

115. Într-adevăr, Noi încheiaserăm, mai înainte, un legământ cu Adam. Apoi, el 1-a uitat şi Noi n-am găsit la el hotărâre[1677].

116. Şi când Noi le-am spus îngerilor: „Prosternaţi-vă în faţa lui Adam!”, ei s-au prosternat, afară de Diavol, care s-a opus.

117. Iar Noi am zis: „O, tu, Adam! Acesta este duşmanul tău şi al soţiei tale! Feriţi-vă! Căci, el vă poate scoate, pe voi, amândoi, din Paradis şi vă veţi nenoroci!

118. Aici, tu nu vei avea foame şi nici nu vei sta gol!

119. Şi nu-ţi va fi sete şi nu vei suferi din pricina căldurii!”

120. Apoi, Diavolul 1-a ispitit, zicând: „O, Adam! Să-ţi arăt arborele veşniciei şi al împărăţiei fără de sfârşit?’

121. Iar ei au mâncat[1678]! Atunci, li se arătă goliciunea lor, la amândoi, şi au început să se acopere cu frunzele din Paradis. Astfel, s-a răzvrătit Adam împotriva Domnului său şi a mers în rătăcire.

122. Apoi, Domnul său 1-a ales şi a primit ruga sa de iertare şi 1-a călăuzit;

123. Zicându-i: „Coborî-ţi de aici[1679], amândoi! Învrăjbiţi-vă unii cu alţii[1680]! Apoi, dacă va veni la voi o călăuzire din partea Mea, atunci, cel care se va supune ocârmuirii Mele, acela nu se va rătăci şi nu va cădea în nenorocire!

124. Dar, cel care va refuza să Mă pomenească, pentru el viaţa va fi strâmtorată, iar în Ziua de-apoi îl vom aduce la locul de adunare în stare de orbire.”

125. El va spune: „O, Doamne! De ce m-ai adus orb la Adunare, întrucât, mai înainte, eu vedeam bine!”

126. El (Allah) îi va spune: „Pentru că ţi-au venit semnele Noastre, iar tu le-ai uitat! De aceea, astăzi, tu eşti cel dat uitării!”

127. Iată, aşa răsplătim Noi pe cei care întrec măsura şi nu cred în semnele (versetele) Domnului lor! Iar pedeapsa cea din urmă va fi mai aspră şi fără contenire!

128. Oare nu i-a adus pe calea cea dreaptă[1681] faptul că Noi am făcut să piară atâtea generaţii, în locuinţele (ţinuturile) cărora umblă ei? În acestea se află, negreşit, pilde pentru cei pricepuţi!

129. Dacă n-ar fi existat Cuvântul de mai înainte şi termenul dat de Domnul Tău, ea (pedeapsa) ar fi venit numaidecât!

130. Tu (O, Muhammed!) rabdă faţă de cele ce spun ei şi adu slavă Domnului Tău, înainte de răsăritul Soarelui şi înainte de apusul acestuia. Şi adu-i laude în orele din noapte, precum şi la extremităţile zilei, ca să obţii bunăvoinţa Domnului Tău[1682].

131. Şi nu îndrepta privirile Tale spre bunătăţile pe care Noi le dăm unor perechi, dintre ei, pentru a-i ispiti cu ele în viaţa lumească! Căci, agoniseala dată de Domnul Tău este mai bună şi mai trainică[1683]!

132. Şi porunceşte celor din familia Ta rugăciunea şi Tu însuţi fii statornic în aceasta! Noi nu cerem de la Tine vreun folos[1684]! Căci, Noi suntem cel care îţi dăm agoniseală! Iar sfârşitul bun li se cuvine celor cucernici!

133. Ei (necredincioşii) zic: „De ce nu ne aduce El (Profetul) un semn de la Domnul Său?” Dar, n-a venit oare la ei dovadă clară prin Cărţile de mai înainte[1685]?

134. Şi dacă Noi îi nimiceam cu pedeapsa Noastră înainte de venirea Lui[1686], ei ar fi spus: „Doamne! De ce nu ne-ai trimis un mesager? Noi am fi urmat semnele Tale înainte de a fi fost umiliţi şi ruşinaţi!”

135. Tu spune-le: „Toţi aşteaptă[1687]! Deci, aşteptaţi! Veţi afla cine anume sunt cei care au mers pe calea cea dreaptă şi cine anume sunt cei care s-au călăuzit bine!”

[1613] T. şi H.: două litere cu semnificaţii enigmatice.

[1614] Când eşti în rugăciune şi Te rogi cu voce tare.

[1615] Lui Allah i se dau 99 de nume dintre cele mai sublime (Milostiv, Atotputernic, Atotvăzător, Creator etc).

[1616] Cu astfel de semne era pregătit Moise pentru revelaţia divină.

[1617] Tuva (Tova): Valea Sfântă; după unii, în apropiere de Sinai.

[1618] În viaţă.

[1619] De la Ceasul cel din urmă; sfârşitul lumii.

[1620] Toiagul devenise un fel de şarpe (minune).

[1621] Fir’avn: Faraon; dinastie domnitoare în Egiptul antic.

[1622] În sensul de inimă, cerând să i se dezvăluie mesajul divin.

[1623] Ca să fie înţeles de Faraon. Se mai spune că Moise n-avea o vorbire clară.

[1624] Harun: fratele lui Moise (Musa), asociat la profeţie (după tradiţia islamică).

[1625] Pe Moise (Musa), după naştere.

[1626] Este vorba de Nil.

[1627] După tradiţia islamică, de teama de a nu fi ucis ca ceilalţi copii de sex bărbătesc, de către Faraon, mama lui Moise, prin revelaţie divină, 1-a aruncat în Nil, într-un coşciug, iar apele Nilului l-au scos la mal, unde a fost găsit de oamenii Faraonului, devenind apoi, o celebritate în Egipt.

[1628] Se spune că, după ce a fost găsit, copilul Moise (Musa) n-a vrut să fie alăptat de nici o femeie, iar sora lui Moise, auzind de acest lucru, a promis că poate găsi o doică pentru alăptare, aceasta fiind tocmai mama sa, ceea ce a făcut ca Moise să fie crescut de mama sa fără ştirea Faraonului.

[1629] Moise a ucis un egiptean, pentru că acesta bătea un evreu şi a fugit din Egipt, de teamă.

[1630] Medyen (Madyan): profet: Şu’ayb.

[1631] La locul de întâlnire cu Divinitatea.

[1632] Beni Israil: aflaţi în Egipt.

[1633] Pe drumul credinţei drepte.

[1634] Fără să creadă în profeţi, socotindu-i mincinoşi.

[1635] Carte păstrată, numită Levh-i Mahfuz (Tabela păstrată), cuprinzând destinul fiecăruia.

[1636] Ca loc de şedere.

[1637] Din pământ (ţărână).

[1638] Învierea, pentru Judecata de-apoi.

[1639] Faraonului.

[1640] Să creadă că Allah este unic.

[1641] După răsăritul Soarelui şi înainte de amiază.

[1642] Adică, după ce şi-a adunat pe marii magicieni ai săi; Moise era doar cu fratele său.

[1643] Moise şi Aaron (Musa şi Harun).

[1644] Acestea erau cele discutate de magicienii egipteni, între ei, în şoaptă.

[1645] Obiectul de magie (Moise avea un toiag).

[1646] Moise îşi aruncă toiagul său, care deveni un balaur, înghiţind vrăjile magicienilor Faraonului.

[1647] Adică, în cruciş: mâna dreaptă şi piciorul stâng şi invers.

[1648] În sensul că va simţi pedeapsa tot timpul.

[1649] Fiii lui Israel. Semnul Exodului (din Egipt spre Palestina).

[1650] De a fi ajuns din urmă, de oastea Faraonului; Moise şi iudeii au trecut prin marea despicată în două de Moise cu toiagul său magic.

[1651] Potrivit tradiţiei, după trecerea iudeilor prin marea despicată de Moise, cu toiagul său miraculos, apele s-au reunit, înecând oastea faraonului.

[1652] Tur. Muntele Sinai.

[1653] Manna: un fel de halva dătătoare de putere; selva; prepeliţă. De aici şi expresia: „mană cerească”.

[1654] După Exodul din Egipt, Moise s-a grăbit să se ducă la Muntele Sinai pentru a primi revelaţia divină, împreună cu 70 de oameni aleşi din popor, lăsând în locul său pe fratele său Aaron (Harun).

[1655] La Muntele Sinai.

[1656] Samiri: personaj misterios care crease un Viţel de aur, pentru a-i rătăci pe evrei.

[1657] În lipsa lui Moise, evreii au fost determinaţi să creadă în Viţelul de aur, creat de As-Samiri.

[1658] De la egipteni.

[1659] În foc, unde s-au topit (obiectele preţioase).

[1660] Din obiectele topite în foc, Samiri a confecţionat un Viţel de aur, prevăzut cu nişte orificii, iar la suflarea vântului, acestea scoteau diferite sunete (mugete).

[1661] Şi s-ar fi dus să-1 caute în altă parte (la Sinai).

[1662] De întoarcerea lui Moise.

[1663] Prin creaţia lui Samiri (Viţelul de aur).

[1664] Moise şi Aaron fiind fraţi.

[1665] Sau de podoabe, despre care a fost vorba în versetele anterioare.

[1666] Ar fi vorba de îngerul Gabriel (Djebrail).

[1667] În foc, pentru confecţionarea Viţelului de aur.

[1668] Se spune că, în urma blestemului lui Moise, As-Samiri s-a îmbolnăvit de o boală contagioasă fiind nevoit să trăiască izolat de ceilalţi.

[1669] Este vorba de Viţelul de aur.

[1670] Astfel s-a adresat Moise poporului său.

[1671] Adică, vor fi pedepsiţi.

[1672] Sur.

[1673] Sau înroşiţi de plâns.

[1674] Unii exegeţi interpretează cifra zece în diferite feluri (din viaţă, moarte etc).

[1675] Îngerului Israfil, care va suna din Surlă, sfârşitul lumii.

[1676] Adică, trecutul şi viitorul oamenilor.

[1677] Pentru că s-a supus ispitei diavolului, mâncând din fructul oprit, împreună cu soţia sa (Eva = Havva).

[1678] Din fructul oprit (Adam şi Eva).

[1679] „Ieşiţi din Rai!”

[1680] Referire la generaţiile de oameni de după Adam şi Eva, omul având răspunderea faptelor sale; sau lupta dintre om şi diavol, până la sfârşitul lumii.

[1681] Pe necredincioşi, idolatri etc.

[1682] Aici se face referire la rugăciunile zilnice, poruncite prin Coran.

[1683] Este vorba de răsplata din Lumea de-apoi.

[1684] Allah n-are nevoie de nimic. Idolatrii aduceau ofrande zeilor, dar tot ei le consumau.

[1685] Despre credinţa cea dreaptă, propovăduită prin Scripturile anterioare.

[1686] A Profetului Mahomed; a Coranului.

[1687] Judecata de-apoi.

21. EL-ENBIYA

(PROFEŢII)[1688] Sûra-21, Revelate la Mekka: 112 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Pentru oameni, se apropie să dea socoteală, dar ei umblă nepăsători.

2. Nu există vreo pomenire[1689], venită de la Domnul lor, pe care ei să n-o ia în derâdere,

3. Cu inimile lor distrate, în timp ce nelegiuiţii vorbesc în şoaptă, zicând: „Oare acesta[1690] este mai mult decât un om ca şi voi? Vreţi să fiţi cuprinşi de vrăjitorie, văzând clar cu ochii voştri?”

4. El[1691] le-a zis: „Domnul Meu ştie orice vorbă din ceruri şi de pe pământ! El este Cel care aude şi ştie!”

5. Dar ei ziseră: „Iată, coşmaruri sucite! El însuşi le-a născocit! Mai degrabă, El este un poet! Să ne prezinte un semn[1692], asemenea celor trimişi în trecut!”[1693]

6. N-a crezut, înaintea lor, nici o cetate dintre cele nimicite de Noi! Oare vor crede ei?

7. Înaintea Ta, Noi n-am trimis decât bărbaţi, pe care i-am hărăzit cu revelaţie![1694] Întrebaţi, deci, pe cei cunoscători[1695], dacă voi nu ştiţi!

8. Şi nu le-am dat Noi trupuri care să nu se hrănească cu alimente şi nu erau veşnici!

9. Noi ne-am îndeplinit făgăduiala: i-am salvat pe ei şi pe cei pe care am vrut Noi, iar pe risipitori i-am nimicit!

10. Noi v-am coborât o Carte (Coranul) cu îndemnuri pentru voi[1696]. Oare nu veţi pricepe?

11. Şi câte cetăţi, dintre cele nelegiuite, n-am făcut Noi să dispară şi câte seminţii am adus, apoi, după ei!

12. Când ei simţeau mânia Noastră, fugeau de acolo în galop.

13. „Nu fugiţi! întorceţi-vă la belşugul vostru şi acolo unde eraţi! Căci, veţi fi întrebaţi![1697]”

14. Ei vor zice: „Vai de noi! Într-adevăr, am fost nelegiuiţi!”

15. Şi strigătul lor nu va înceta până ce Noi nu îi vom face ca nişte recolte cosite şi veştejite.

16. Noi n-am creat pentru joacă cerul şi pământul şi tot ce se află între ele!

17. Dacă Noi am fi vroit să ne facem o jucărie, o făceam singur, dacă o făceam vreodată.

18. Dar nu! Căci, Noi aruncăm adevărul asupra rătăcirii, iar acesta face ca rătăcirea să dispară. Şi vai de voi, pentru cele ce vorbiţi![1698]

19. Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Cei aflaţi lângă El[1699] nu se cred mari în ceea ce priveşte supunerea faţă de El şi nici nu caută să se depărteze de El.

20. El ÎI preaslăvesc, zi şi noapte, fără să obosească.

21. Oare şi-au luat ei idolii lor, de pe pământ, ca să-i învie?

22. Dacă ar fi existat între ele[1700] idoli, în afară de Allah, amândouă s-ar fi răvăşit. Slavă lui Allah, Stăpânul Tronului, căci El este mai presus de spusele lor![1701]

23. El nu va fi cel întrebat despre ceea ce face, dar ei (necredincioşii), vor fi întrebaţi!

24. Oare îşi iau ei idoli, în afara Lui? Tu spune-le: „Prezenta-ţi dovada voastră! Iată Cartea (pomenirea) celor aflaţi cu Mine şi Cartea (pomenirea) celor de dinaintea Mea!”[1702] Dar, cei mai mulţi dintre ei nu cunosc Adevărul şi, de aceea, se îndepărtează.

25. Noi n-am trimis, înaintea Ta, vreun profet căruia să nu-i fi revelat: „Afară de Mine, nici un idol (ilāh)! Deci, ascultaţi de Mine!”

26. Dar ei[1703] zic: „Cel Milostiv (Allah) şi-a luat fiu!u Ferească! Ei sunt doar nişte slujitori demni de laudă;

27. Care n-o iau, în faţa Lui, cu vorba, ci ascultă numai de porunca Sa.

28. El ştie ce anume se află înaintea lor şi în urma lor. Ei nu fac mijlocire decât pentru cei care au obţinut bunăvoinţa Sa şi tremură de frica Lui.

29. Şi, pe oricare dintre ei care va spune: „Eu sunt idol, în afara Lui!”, Noi îl vom răsplăti cu Iadul, căci, aşa îi răsplătim Noi pe nelegiuiţi!

30. Cei care nu cred, nu văd oare că cerurile şi pământul erau împreunate şi că Noi le-am separat, iar cu apa am creat tot ce este viu?[1704] Oare tot nu vor crede?

31. Şi am fixat munţi pe pământ, pentru ca el să nu se legene împreună cu ei şi am deschis văi ca nişte cărări. Poate se vor călăuzi!

32. Şi am făcut Noi cerul ca un tavan stabil. Dar ei rămân nepăsători faţă de semnele Lui![1705]

33. El este cel care a creat noaptea şi ziua, precum şi Soarele şi Luna! Şi fiecare pluteşte în sfera sa[1706].

34. Noi n-am dat veşnicie nici unei persoane dinaintea Ta[1707]! Dacă Tu vei muri, oare ei vor trăi în veci?

35. Orice suflet va gusta moartea! Iar Noi vă încercăm, ispitindu-vă spre rău şi spre bine, şi la Noi vă veţi întoarce!

36. Iar dacă necredincioşii Te văd, ei nu se comportă faţă de Tine decât cu batjocură, zicând: „Oare acesta este cel care pomeneşte de idolii voştri?” Iată, aceştia sunt cei care nu cred în Cuvântul celui Milostiv (Allah)!

37. Omul a fost creat din grabă[1708]! Eu vă voi arăta semnele Mele. Dar să nu-Mi cereţi să Mă grăbesc!

38. Iar ei zic: „Pe când această făgăduială, dacă spuneţi adevărul?”

39. De-ar şti necredincioşii când anume nu vor putea îndepărta focul de pe feţele lor şi din spatele lor şi când anume nu vor mai fi ajutaţi!

40. Dar aceasta[1709] le va veni pe neaşteptate, iar ei vor fi cuprinşi de uimire şi nu vor fi în stare s-o îndepărteze şi nici nu li se va mai da vreun răgaz.

41. Au fost luaţi în derâdere şi profeţii de dinaintea Ta! Dar cei care îşi băteau joc de ei au fost cuprinşi tocmai de ceea ce ei luau în derâdere[1710].

42. Tu spune-le: „Cine vă poate apăra, noaptea şi ziua, împotriva celui Milostiv (Allah)?” Dar ei rămân, totuşi, nepăsători întru pomenirea Domnului lor!

43. Sau posedă ei nişte idoli (ilāh) care să-i protejeze împotriva Noastră? Dar ei nu sunt în stare să se ajute singuri! Şi nici nu primesc vreun ajutor de la Noi!

44. Dimpotrivă! Noi le oferim bucurii trecătoare[1711], ca strămoşii lor, până ce viaţa lor li se pare prea lungă. Dar ei nu văd oare că Noi venim pe pământ şi îl micşorăm din toate părţile[1712]? Atunci, oare ei vor fi cei biruitori?

45. Tu spune-le: „Eu vă previn prin ceea ce Mi se revelează Mie!” Totuşi, cei surzi nu aud deloc chemarea de avertizare!

46. Dar, când îi atinge un vânt, din pedeapsa Domnului Tău, ei zic: „Vai de noi! într-adevăr, noi am fost nelegiuiţi!”

47. În Ziua de-apoi, Noi vom aşeza balanţa dreptăţii şi nici un suflet nu va fi nedreptăţit. Căci, Noi vom pune [în balanţă] orice lucru, chiar de-ar atârna nici cât un bob de muştar.

48. Într-adevăr, Noi le-am dat lui Moise (Musa) şi Aaron (Harun), Furkan-[1713]ul şi Lumina (Ziya) şi Cuvântul (Zikr) pentru cei care se tem!

49. Cei care se tem de Domnul lor în taină şi care se tem de Ceasul cel din urmă.

50. Iată, acesta este Cuvântul (Coranul) cel binecuvântat, pe care Noi L-am coborât! Oare voi vă lepădaţi de El?

51. Noi i-am dat, mai înainte, lui Abraham (Ibrahim) călăuzirea sa, pentru că Noi îl cunoşteam.

52. Când el le-a zis părinţilor săi şi celor din neamul său: „Ce-i cu aceste chipuri[1714] pe care voi le adoraţi?”

53. Ei ziseră: „Noi i-am găsit pe bunicii noştri şi pe părinţii noştri adorându-le pe acestea!”

54. El le spuse: „Voi şi strămoşii voştri aţi fost într-o rătăcire vădită!”

55. Ei ziseră: „Oare tu vii la noi cu adevărul sau te joci?”

56. El le spuse: „Dimpotrivă! Domnul vostru este Stăpânul cerurilor şi al pământului, cel care le-a creat! Iar eu sunt unul dintre cei care vă mărturiseşte aceasta!”

57. Şi - pe numele lui Allah! -, după ce voi veţi pleca, eu voi face o viclenie împotriva idolilor voştri[1715]!

58. Într-adevăr, el le-a făcut ţăndări, cu excepţia celui mai mare dintre ei, ştiind că se vor întoarce spre acesta[1716]!

59. Ei ziseră: „Cel care a făcut aceasta idolilor noştri este, negreşit, unul dintre nelegiuiţi!”

60. [Unii] ziseră: „Noi am auzit de un tânăr care vorbea despre ei; el se numeşte Abraham (Ibrahim)!”

61. Ei ziseră: „Aduceţi-1 în faţa oamenilor! S-ar putea ca ei să fie martori[1717]!”

62. Ei ziseră: „Oare tu eşti cel care a făcut aceasta idolilor noştri, O, Abraham?”

63. El le zise: „Mai degrabă a făcut-o acesta, mai marele lor! Întrebaţi-i, dacă ei pot grai[1718]!”

64. Atunci, ei şi-au revenit, zicând: „într-adevăr, voi aţi fost cei nelegiuiţi[1719]!”

65. Apoi, iar şi-au tulburat minţile lor, zicând: „Doar tu ştii că ei nu pot cuvânta!”

66. El le spuse: „Deci, voi vă închinaţi, în afară de Allah, la ceva care nu vă poate fi de folos şi nici nu vă poate face rău?”

67. [Şi le mai zise]: „Vai de voi şi de cei pe care îi adoraţi, în afară de Allah! Oare nu pricepeţi!”

68. Ei ziseră: „Ardeţi-l şi ajutaţi-i pe idolii voştri, dacă vreţi să faceţi ceva!”[1720]

69. Noi (Allah) am zis: „O, focule! Fii răcoros şi salvea-ză-l pe Abraham!”

70. Aşa au vrut ei să facă viclenie împotriva lui, dar Noi am făcut ca ei să aibă mai mult de pierdut.

71. Iar Noi l-am salvat pe el, ca şi pe Lot, de asemenea, şi i-am îndreptat spre pământul îmbelşugat de Noi pentru oameni[1721].

72. Şi, de asemenea, i-am dăruit lui [Abraham] pe Isaac şi pe Iacob[1722] şi i-am desemnat ca oameni de bine, pe fiecare dintre ei.

73. Şi i-am desemnat ca diriguitori, care să călăuzească după porunca Noastră şi le-am revelat ca să săvârşească fapte de laudă şi să oficieze rugăciunile şi să dea darea (zekāt), căci ei au fost robii Noştri.

74. Şi Lot (Lût)\ I-am dat Noi judecată şi ştiinţă şi l-am salvat din cetate, unde erau săvârşite fapte de desfrâu. Într-adevăr, ei erau un popor de răi şi de perverşi!

75. Şi l-am introdus în milostivirea Noastră. Căci, el se număra, cu adevărat, printre cei drepţi!

76. Şi Noe (Nuh)! Când el se rugase, mai înainte! Iar Noi am răspuns chemării sale şi l-am salvat pe el, ca şi pe cei din familia sa, de primejdia cea mare[1723].

77. Şi l-am sprijinit împotriva unui popor care socotea semnele Noastre drept minciuni. Într-adevăr, ei erau un popor de răi, iar Noi i-am înecat pe toţi!

78. Şi David şi Solomon[1724]! Când ei au judecat, amândoi, despre un ogor cultivat, în care intraseră, noaptea, oile celor din popor, iar Noi eram martor la judecata lor[1725].

79. Noi suntem cel care l-am învăţat pe Solomon! Şi fiecăruia i-am dat Noi judecată şi ştiinţă! Şi am făcut ca munţii şi păsările să i se supună lui David, pentru a aduce slavă[1726]. Noi suntem cel care le face!

80. Şi l-am învăţat Noi [pe David] meşteşugul de a croi veşminte din zale, pentru voi, ca să vă apere de lovituri[1727]. Oare veţi fi recunoscători?

81. Şi lui Solomon, Noi am făcut să i se închine vântul cel puternic, iar prin porunca lui, acesta gonea până în ţinutul unde Noi am pus toate belşugurile[1728]. Căci, Noi suntem Ştiutorul tuturor lucrurilor!

82. Şi dintre diavoli, de asemenea, unii se scufundau pentru el şi făceau şi alte lucruri, iar Noi îi ocroteam pe ei!

83. Şi Iov (Eyyub)! Când el a apelat la Domnul său, zicând: „Pe mine m-a atins răul! Dar, Tu eşti Milostivul Milostivilor[1729]!”

84. Atunci, Noi am răspuns rugăminţii sale şi am luat răul de pe el, pe care îl avea, şi i-am dat înapoi familia sa, şi încă mai mult, pe atât, drept milostivire din partea Noastră şi ca motiv de pomenire pentru cei care se supun.

85. Şi Ismael şi Idris[1730] şi Zu-1-kifl[1731]! Toţi erau răbdători!

86. Iar Noi i-am introdus în milostivirea Noastră. Căci, ei s-au numărat, într-adevăr, printre cei buni.

87. Şi Zen-Nun[1732]! Când el a plecat mânios! Şi credea că Noi nu vom fi în stare de nimic în privinţa lui! Apoi, el striga, în întuneric, astfel: „Nu există idol în afară de Tine! Mărire Ţie! într-adevăr, eu am fost dintre nelegiuiţi!”

88. Iar Noi am primit rugămintea lui şi l-am mântuit de supărare. Iată, aşa îi mântuim Noi pe cei care cred!

89. Şi Zaharia! El se rugase de Domnul său, zicând: „O, Doamne! Nu mă lăsa singur! Căci, Tu eşti cel mai bun dintre moştenitori![1733]

90. Iar Noi am primit ruga lui şi i-am dăruit pe Yahya[1734] şi am vindecat-o, pe soţia sa, pentru el. Ei se grăbeau să facă bine şi Ne invocau cu dragoste şi cu smerenie şi se plecau cu umilinţă în faţa Noastră.

91. Şi cea care şi-a păstrat cinstea ei[1735]! Şi i-am insuflat Noi din Duhul Nostru[1736] şi am dat-o, pe ea, ca şi pe fiul ei (Isus), drept pilde pentru toţi.

92. Iată, această comunitate, a voastră, este singura comunitate [credincioasă], iar eu sunt Domnul vostru! Deci, supuneţi-vă Mie!

93. Ei (oamenii) au întrerupt unitatea treburilor lor. Dar toţi se vor întoarce la Noi!

94. Cel care săvârşeşte fapte bune şi este credincios, strădania lui nu va fi tăgăduită. Căci, Noi le notăm pentru el!

95. Şi nu se cade să se facă ceva pentru cei din cetatea pe care Noi am nimicit-o! Căci, ei nu se mai întorc!

96. Până când vor fi lăsaţi Gog şi Magog[1737], iar toţi se vor grăbi din înălţimi[1738].

97. Şi se va apropia, cu adevărat, sorocul făgăduit! Atunci, ochii celor care nu credeau vor rămâne înţepeniţi, zicând: „Vai de noi! Am fost nepăsători faţă de aceasta şi chiar am fost nelegiuiţi!”[1739]

98. [Lor li se va spune]: „Voi şi cei cărora v-aţi închinat[1740], în afara lui Allah, sunteţi demni de Infern! într-acolo veţi fi puşi să mergeţi!

99. Dacă cei de-acolo ar fi Allah-i, ei n-ar merge spre el (infern)!” Şi toţi vor rămâne acolo în veci!

100. Acolo ei vor suspina şi nu vor mai auzi nimic!

101. Iar cei cărora li s-a dat, dinainte, de veste, binele, din partea Noastră, ei vor fi departe de el (de infern).

102. Ei nu vor simţi suflul acestuia şi vor rămâne în veci printre cele ce doresc sufletele lor.

103. Nici primejdia cea mare nu-i va supăra, iar îngerii îi vor întâmpina [cu vorbele]: „Iată ziua care v-a fost făgăduită vouă!”

104. În ziua aceea Noi vom înfăşura cerul, aşa cum se înfăşoară scrisul în condică[1741]. Întocmai cum am făcut prima creaţie, tot aşa o vom repeta, din nou, după cum a fost făgăduiala Noastră. Iar Noi îndeplinim aceasta!

105. Şi am scris Noi în Zebur[1742], după Zikra[1743]: „Vor moşteni pământul robii Mei făcători de bine!”[1744]

106. Într-adevăr, în acesta (în Coran) există mesaje pentru poporul care se supune [lui Allah].

107. Iar Noi nu Te-am trimis decât ca o milostivire pentru oameni (lumi)!

108. Tu spune-le: „Mie Mi s-a revelat că Domnul vostru este Allah cel Unic! Deci, vă veţi număra printre supuşi[1745]?”

109. Dacă, după aceea, ei îşi întorc spatele, Tu spune-le: „Eu doar vă dau de veste cu toată justeţea, dar Eu nu ştiu dacă ceea ce vi s-a făgăduit este aproape sau departe!

110. El ştie şi ceea ce spuneţi voi cu voce tare şi ceea ce ascundeţi!

111. Şi Eu nu ştiu dacă aceasta[1746] este o ispită pentru voi şi pentru a vă bucura, trecător, încă un timp oarecare!”

112. El (Muhammed) spune: „O, Doamne! Judecă cu dreptate! Căci, Domnul nostru este Milostiv! El este Cel de la care se imploră ajutor împotriva spuselor voastre[1747]!”

[1688] Denumirea se datorează faptului că în Sura se vorbeşte despre mai mulţi profeţi din trecut.

[1689] Vreun verset din Coran.

[1690] Adică, Mahomed.

[1691] Mahomed.

[1692] O minune.

[1693] Necredincioşii nu ştiau ce să creadă despre Mahomed şi ce anume să ceară de la El, folosind toate mijloacele pentru a-L compromite.

[1694] Adică, profeţii din trecut erau, ca şi Mahomed, fiinţe umane (bărbaţi) şi nu îngeri sau altceva.

[1695] Ai Scripturilor vechi.

[1696] Este vorba de idolatrii din Mekka.

[1697] Astfel se va adresa Allah, prin îngeri, nelegiuiţilor fugari.

[1698] Despre Allah (că ar avea copii etc).

[1699] Adică, îngerii.

[1700] Între cer şi pământ.

[1701] Acest verset este considerat drept cea mai puternică afirmare a unicităţii Divinităţii, pe considerentul că mai multe divinităţi ar fi provocat dezordine în Univers, până la pieirea întregii existenţe.

[1702] Este vorba de Coran. A doua parte a versetului poate să se refere şi la Scripturile mai vechi.

[1703] Idolatrii, care considerau pe îngeri ca fiicele lui Allah.

[1704] Acest verset este interpretat ca o dovadă a profunzimii Coranului, care abordează chiar şi cele mai complexe probleme ale Universului, până la fiinţa superioară -omul.

[1705] Faţă de minunile din cer (Soare, Luna, stele etc), care simbolizează puterea lui Allah.

[1706] Adică, în orbita sa proprie.

[1707] O, Muhammed!

[1708] Adică, natura omului este graba, nerăbdarea, el cerând ca totul să se producă imediat.

[1709] Pedeapsa din Ziua de-apoi (făgăduită).

[1710] Adică, pedeapsa divină.

[1711] Celor care nu cred în Allah.

[1712] Ar fi vorba de reducerea treptată a teritoriilor necredincioşilor, în raport cu extinderea treptată a Islamului (pe vremea Profetului Mahomed).

[1713] Furkan: una din multiplele denumiri ale Coranului. În general, cuvântul se referă la Cărţile Sfinte de îndrumare şi călăuzire, care separă binele de rău, dreptatea de strâmbătate etc.

[1714] Chipuri cioplite din pietre, lemne sau din alte materiale (zei, idoli).

[1715] Zise Abraham în sinea lui, propunându-şi ce anume are de făcut, după plecarea celor prezenţi din faţa idolilor lor.

[1716] După tradiţie, Abraham a atârnat barda de gâtul idolului lăsat intact, pentru ca locuitorii să-1 învinovăţească pe acesta de distrugerea celorlalţi idoli.

[1717] Şi să-l arate pe acel tânăr, cu numele de Ibrahim (Abraham).

[1718] Abraham continua să-i ridiculizeze pe idolii lor.

[1719] În sensul că idolii erau nelegiuiţi.

[1720] După tradiţie, oamenii au aprins un foc mare şi l-au aruncat în el pe Abraham cu mâinile legate.

[1721] Alemin (lumi). Ar fi vorba de Palestina, Damasc, ţinuturi socotite binecuvântate.

[1722] În verset: „Ishak” şi „Yakub”, cel din urmă fiind nepotul lui Abraham.

[1723] De Potop.

[1724] Davud şi Süleyman: profeţi.

[1725] Se spune că, în disputa dintre proprietarul ogorului şi proprietarii oilor, David fusese de părere ca oile să fie date proprietarului ogorului, ele valorând cât paguba, dar fiul său, Solomon (Suleyman), a emis o altă judecată, zicând ca ogorul să fie dat proprietarilor oilor, până la aducerea terenului respectiv în starea anterioară producerii pagubei, iar oile să fie date proprietarului ogorului, ca să se folosească de ele până la revenirea terenului în starea de dinainte. În faţa unei astfel de judecăţi, David a renunţat la opinia sa.

[1726] Lui Allah.

[1727] Este vorba de apărare în timpul luptei.

[1728] Ţinutul binecuvântat nu este precizat; poate fi vorba tot de Palestina, Damasc.

[1729] Se spune că profetul Eyyub era foarte bogat, dar, printr-o catastrofă, locuinţele sale s-au ruinat, iar el a fost cuprins de o boală necruţătoare. El a răbdat şi n-a cerut nici avuţie şi nici sănătate, iar la insistenţele soţiei sale, s-a rugat numai în felul arătat în versetul de mai sus.

[1730] Ismail şi Idris: au fost profeţi.

[1731] Zu-1-kifl: personaj greu de identificat, presupunerile mergând până la Budha.

[1732] Sau Zün-Nun: „Stăpânul peştelui”. Este vorba de profetul Yunus (Iona din Biblie), care, potrivit tradiţiei, s-a supărat pe poporul său şi a plecat înfuriat, dar când se afla pe o corabie, din cauza furtunii, a fost nevoit să se arunce în mare, fiind înghiţit de un peşte, iar după trei zile, a fost scos la ţărm sănătos.

[1733] Zaharia nu avea moştenitori; el era în vârstă, iar soţia sa, care se numea Ana (Hanna), era sterilă.

[1734] Yahya: Ioan.

[1735] Fecioara Maria (Meryem, Maryam).

[1736] Prin îngerul Gabriel (Djebrail).

[1737] În verset: Ye’djudj ve Me’djudj (Ya’djudj ve Ma’djudj): Gog şi Magog din Biblie, care ar fi vrut să ucidă chiar şi Divinitatea (vezi: Sûra - 18, v: 94).

[1738] Să coboare pe cărările deschise printre stânci.

[1739] Versetele de mai sus se referă la regretele necredincioşilor în Lumea de-apoi.

[1740] Idolii, zeii.

[1741] Adică, se va întuneca totul.

[1742] Zebur: Psalmii lui David.

[1743] Zikra: „Cuvântul”; ar fi vorba de Tora (Tevrat) sau de cele scrise încă de la început.

[1744] Acest verset exprimă, în fond, biruinţa binelui asupra răului, ceea ce înseamnă că Islamul insuflă încredere în oameni, în lumea pământească.

[1745] Müslimun: musulmani.

[1746] Făgăduiala (de care s-a amintit mai sus): Sfârşitul lumii, Judecata de-apoi etc.

[1747] Necredincioşii vorbeau de slăbirea treptată a Islamului sau Coranul ar fi produsul unei magii etc.

22. EL-HADJDJ

(PELERINAJUL) Sûra-22, Medina: 78 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, voi, oameni! Fiţi cu smerenie faţă de Domnul vostru! Căci, cutremurul din Ceasul [cel din urmă] va fi ceva îngrozitor!

2. În ziua în care îl veţi vedea, toate femeile care alăptează vor uita că alăptează, iar toate femeile gravide îşi vor pierde sarcinile lor. De asemenea, Tu îi vei vedea pe oameni în stare de ameţeală, fără ca ei să fi băut, pentru că pedeapsa lui Allah va fi aspră.

3. Şi sunt, printre oameni, unii care se ceartă în privinţa lui Allah din neştiinţă şi se supun oricărui diavol îndărătnic[1748].

4. Pentru care s-a prescris că cine li se va supune, se va abate din calea cea dreaptă şi va fi împins spre pedeapsa Infernului.

5. O, voi oameni! Dacă vă îndoiţi de înviere, aflaţi că Noi v-am creat pe voi din pământ, apoi din picătură, apoi din cheag (embrion), apoi dintr-o bucată de carne, plămădită şi neplămădită, ca să vă dovedim clar puterea Noastră. Şi lăsăm Noi, ceea ce voim, să stea în pântece (erham), un timp anume, după care vă facem să ieşiţi sub formă de prunci, iar apoi ajungeţi în puterile voastre. Unii dintre voi mor [mai devreme], iar unii dintre voi sunt călăuziţi până la vârsta senilităţii, când nu mai ştiu nimic din cele ce ştiau. De asemenea, Tu vezi pământul mort (uscat), iar când Noi facem să coboare pe el apa, se mişcă şi se umflă şi răsar, din el, tot felul de perechi [de plante] cu voioşie[1749].

6. Căci, Allah reprezintă Adevărul şi face să învie ceea ce este mort, pentru că El este Atotputernic!

7. Iar Ceasul [cel din urmă] va veni, negreşit, şi Allah va face ca cei din morminte să se ridice.

8. Unii dintre oameni se ceartă în privinţa lui Allah fără ştiinţă şi fără să fie călăuziţi şi fără vreo Carte care să-i lumineze.

9. Ei se străduiesc tot timpul pentru abatere de pe drumul lui Allah! Pentru ei există înjosire în această lume, iar în Ziua de-apoi, Noi îi vom face să guste din pedeapsa Focului!

10. [I se va spune fiecăruia dintre ei]: „Iată ceea ce ţi-au pregătit, mai înainte, mâinile tale, iar Allah nu face nedreptate robilor Săi!”

11. Unii dintre oameni îl adoră pe Allah într-un singur fel. Dacă le vine un bine, ei se bucură, iar dacă sunt puşi într-o situaţie neplăcută, ei îşi întorc faţa lor[1750]. Ei au de pierdut şi în lumea aceasta şi în Lumea de dincolo, iar aceasta este o pierdere vădită.[1751]

12. Cel de acest fel, lăsându-1 pe Allah, se roagă de ceva[1752] care nu-i aduce nici pagube şi nici foloase. Or, aceasta este o rătăcire dusă până departe!

13. El invocă ceva care îi aduce mai mult pagube decât foloase! Ce protector rău şi tovarăş rău[1753]!

14. Pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, Allah îi introduce în Raiurile prin care curg râuri. Căci, Allah face ce voieşte!

15. Cel care crede că Allah nu va veni în ajutorul Său[1754] nici în lumea aceasta şi nici în cea de dincolo, acela să ducă o funie până la cer[1755], iar apoi s-o taie şi să vadă dacă vicleşugul său va face să dispară ceea ce îl supăra.[1756]

16. Aşa am făcut Noi să-i coboare Acesta (Coranul), prin versete clare! Căci, Allah călăuzeşte pe cine voieşte!

17. Cât priveşte pe cei care cred şi pe iudei şi pe sabeeni (Sabiin) şi pe creştini (Nasara) şi pe zoroastrieni (Medjus) şi pe idolatri, Allah va hotărî, negreşit, în privinţa lor, în Ziua de-apoi! Căci, Allah este martor la toate!

18. Nu vezi oare că în faţa lui Allah se prosternează tot ce se află în ceruri şi pe pământ? Şi Soarele şi Luna şi stelele şi munţii şi copacii şi dobitoacele şi mulţi dintre oameni, iar mulţi dintre ei merită să fie pedepsiţi, pe drept cuvânt.[1757] Şi pe cine se supără Allah, nimeni nu poate să-1 protejeze! Căci, Allah face ce voieşte!

19. Aceşti doi vrăjmaşi[1758] se ceartă în privinţa Domnului lor! Cât priveşte pe necredincioşi, pentru ei vor fi croite veşminte din foc, iar deasupra capetelor lor se va turna apă clocotită!

20. Cu aceasta se va topi tot ce se află în pântecele lor, precum şi pe pielea lor!

21. De asemenea, pentru ei există şi bice metalice.

22. De câte ori vor voi să iasă din el (din foc), de durere, de atâtea ori vor fi alungaţi înapoi: „Gustaţi din pedeapsa Focului!”

23. Pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Allah îi va introduce în Raiurile prin care curg râuri şi acolo se vor împodobi cu brăţări de aur şi cu perle, iar îmbrăcămintea lor va fi din mătase.

24. Ei vor fi cei călăuziţi spre Cuvântul cel frumos şi spre drumul celui demn de laudă!

25. Cât priveşte pe cei care nu cred şi care împiedică de la drumul lui Allah şi de la Lăcaşul cel Sfânt[1759], pe care l-a desemnat pentru oameni - fie retraşi acolo şi fie trecători -, precum şi pe cei care vor să-l profaneze, într-un fel sau altul, prin tiranie, pe cei de acest fel îi vom face să guste din pedeapsa dureroasă!

26. Iar când i-am pregătit Noi lui Abraham (Ibrahim) Lăcaşul[1760], I-am zis: „Nu-Mi asocia pe nimeni altcineva şi ţine curat Lăcaşul Meu pentru cei care îl înconjoară[1761] şi pentru cei care stau în picioare, precum şi pentru cei care se înclină şi se prosternează!

27. Şi anunţă-i pe oameni despre Pelerinaj (Hadjdj), pentru ca ei să vină la tine[1762], pe jos sau pe cămile, slabe şi vioaie, sau din mari depărtări;

28. Ca să fie martori, ei înşişi, la ceea ce este în folosul lor şi să pomenească, în anume zile, numele lui Allah[1763] asupra animalelor date de Allah, pentru întreţinerea lor: Mâncaţi voi, din ele, şi daţi să mănânce şi cei nevoiaşi!

29. Apoi, să se purifice[1764] şi să-şi ducă la îndeplinire făgăduielile lor şi să înconjoare Lăcaşul-Vechi[1765].”

30. Iată! Cine preamăreşte (respectă) interdicţiile lui Allah, va fi mai bine pentru el lângă Domnul său. Animalele v-au fost îngăduite vouă, cu excepţia celor enumerate.[1766] Feriţi-vă, deci, de urâciunea idolilor şi feriţi-vă de vorbe de minciună!

31. Fiţi sinceri faţă de Allah şi nu-I asociaţi nimic! Căci, cel care Îi asociază Lui altceva este ca cineva care cade din cer şi îl apucă păsările sau este dus de vânt, departe, până devine pulbere.

32. Iată! Cei care preamăresc semnele lui Allah, aceasta se datorează pietăţii din inimile lor!

33. De la ele (animale) voi aveţi foloase până la un anumit termen, după care, ele merg spre Lăcaşul-Vechi, locul lor de sacrificare[1767].

34. Şi pentru fiecare comunitate (ümmet) am orânduit Noi o datină ca să rostească numele lui Allah asupra animalelor[1768] cu care i-am hărăzit pentru întreţinerea lor. Şi, Domnul nostru este Allah cel Unic! Lui supuneţi-vă! Şi dă-le de veste celor care manifestă umilinţă[1769],

35. Ale căror inimi se cutremură când se rosteşte numele lui Allah şi care rabdă atunci când vine un necaz peste ei şi care se ridică pentru rugăciune şi dau pomană din cele ce le-am oferit Noi pentru întreţinerea lor.

36. Iar cât priveşte animalele de sacrificiu[1770], Noi vi le-am desemnat ca simboluri din partea lui Allah, întrucât ele au ceva bun pentru voi. Deci, rostiţi numele lui Allah asupra lor, când ele stau pe picioarele lor! Apoi, când ele cad într-o parte[1771]; după aceea mâncaţi din ele şi oferiţi şi celor care tăinuiesc sau nu tăinuiesc nevoile lor. De aceea vi le-am dat Noi! Poate veţi fi recunoscători!

37. Nici carnea lor şi nici sângele lor nu ajung la Allah![1772] La El ajunge doar smerenia voastră! Astfel, Noi vi le-am oferit în folosul vostru, pentru ca voi să-L preamăriţi pe Allah întru călăuzirea voastră. Deci, vesteşte-i pe cei binefăcători!

38. Căci, Allah îi ocroteşte pe cei care cred! Allah nu iubeşte pe nimeni dintre trădători şi necredincioşi!

39. Li s-a dat învoire[1773] celor care sunt atacaţi, pentru că ei sunt persecutaţi! Desigur, Allah este în stare să-i ajute;

40. Pe cei care au fost scoşi din ţinuturile lor, pe nedrept, numai pentru că spuneau: „Stăpânul nostru este Allah!” Dacă Allah nu i-ar îndepărta pe unii oameni prin alţii, ar fi ruinate: mănăstirile şi bisericile şi templele (sinagogile) şi moscheile[1774], în care se pomeneşte numele lui Allah foarte mult! într-adevăr, Allah îi ajută pe cei care îl ajută[1775]! Căci, Allah este Puternic şi Straşnic!

41. [Noi ajutăm] pe cei care, dacă le dăm putere pe pământ, se ridică pentru rugăciune şi achită obligaţia (zekāt) şi poruncesc binele şi interzic ceea ce este rău[1776]. De Allah depinde sfârşitul treburilor!

42. Dacă ei (necredincioşii) Te socot mincinos, apoi, înaintea lor, i-au socotit mincinoşi [pe profeţii lor] şi cei din poporul lui Noe (Nuh) şi Aad (Ad) şi Semud (Samud);

43. Şi poporul lui Abraham (Ibrahim) şi poporul lui Lot (Lût)!

44. Şi locuitorii din Medyen (Madyan)! Şi Moise (Musa) a fost socotit mincinos! Eu le-am dat termen celor care tăgăduiau. Apoi, i-am apucat! Şi cum a fost tăgăduirea[1777] Mea!

45. Şi câte cetăţi n-am făcut Noi să piară pentru nelegiuirile celor de acolo! Ele au fost pustiite din temelii! De asemenea, câte fântâni au fost lăsate în paragină şi câte palate fastuoase[1778]!

46. Oare ei nu călătoresc pe pământ? Ei au inimi ca să înţeleagă şi urechi ca să audă! Într-adevăr, nu ochii sunt cei care orbesc, ci orbesc inimile din piepturile lor!

47. Ei Te grăbesc pentru pedeapsă! Allah nu renunţă la făgăduiala Sa! Iar o zi[1779] de-a Domnului Tău este cât o mie de ani număraţi de voi!

48. Şi atâtor cetăţi, care făceau nelegiuiri, le-am dat Noi termene! Apoi, le-am apucat! Căci, întoarcerea este numai la Mine!

49. Tu spune-le: „O, voi, oameni! Eu nu sunt, pentru voi, decât unul care vă avertizează clar!”

50. Pentru cei care cred şi săvârşesc fapte bune există mântuire şi agoniseală din belşug.

51. Iar cei care depun străduinţe pentru zădărnicirea semnelor Noastre[1780] vor fi locuitorii infernului!

52. Şi n-am trimis Noi, înaintea Ta[1781], un mesager şi un profet care să nu fi avut vreo dorinţă de care să nu se fi legat diavolul cu propria lui dorinţă[1782]! Dar Allah zădărniceşte amestecul diavolului. Apoi, Allah întăreşte semnele (versetele) Sale! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

53. Iar prin ceea ce aruncă diavolul, El (Allah) îi pune la încercare pe cei cu inimile slabe (bolnave) şi împietrite[1783]. Într-adevăr, nelegiuiţii sunt departe în rătăcirea lor!

54. Cât priveşte pe cei cărora li s-a dat ştiinţă, ei să afle că acesta (Coranul) este Adevărul care a venit din partea Domnului Tău şi în care ei să creadă şi, în felul acesta, inimile lor să se umple de satisfacţie! Căci, Allah îi călăuzeşte, pe cei ce cred, pe drumul cel drept!

55. Iar necredincioşii nu vor conteni să se îndoiască de El (Coran) până ce va veni, peste ei, pe neaşteptate, Ceasul [cel din urmă] şi până ce va veni pedeapsa din Ziua neputinţei[1784].

56. În ziua aceea, împărăţia va aparţine lui Allah, care va judeca între ei, iar cei care au crezut şi au făcut fapte bune vor merge în Raiuri cu bucurii.

57. Cât priveşte pe cei care n-au crezut şi au socotit minciuni semnele (versetele) Noastre, pentru ei există o pedeapsă umilitoare.

58. Iar cât priveşte pe cei care au emigrat[1785] pe drumul lui Allah şi care, apoi, au fost ucişi sau care au murit, Allah le va da, fără îndoială, agoniseala lor, din agoniselile cele bune. Căci, El este cel mai bun dintre cei dătători de agoniseli[1786]!

59. El îi va face să intre printr-o intrare pe placul lor, întrucât Allah este Ştiutor şi Îngăduitor!

60. Aşa! Dacă cineva persecută (pedepseşte) aşa cum a fost el însuşi persecutat, iar după aceea se săvârşeşte un nou atac asupra lui, Allah va veni în ajutorul său! Căci, Allah este tare Iertător şi Binevoitor!

61. Aşa este! Într-adevăr, Allah face ca noaptea să pătrundă în zi şi face ca ziua să pătrundă în noapte[1787]. Căci, Allah aude şi vede!

62. Pentru că Allah este Adevărul! Iar ceea ce invocă ei, în afara Lui, este, într-adevăr, deşertăciune! Căci, El, Allah, se află deasupra tuturor şi este măreţ!

63. Nu vezi Tu oare că Allah face să coboare apa din cer, iar pământul se acoperă de verdeaţă? Căci, Allah este Binevoitor şi Cunoscător!

64. Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Pentru că Allah este de-ajuns de avut pentru Sine şi demn de laudă!

65. Nu vezi oare că Allah a pus în slujba voastră tot ce se află pe pământ, iar corăbiile alunecă pe mare, la porunca Sa! Tot El ţine cerul ca să nu cadă peste pământ, fără voia Sa! Căci, Allah este Binevoitor faţă de oameni şi Milostiv!

66. Şi vă dă El viaţă, apoi, vă aduce moartea, apoi, vă va reînvia! Dar, omul este nerecunoscător!

67. Noi am orânduit fiecărei comunităţi o cale de urmat şi pe care o urmează. Aşa că, ele să nu se certe cu Tine[1788], din această pricină! Iar Tu invită-le la Domnul Tău, căci, Tu mergi pe drumul cel drept!

68. Dacă ei se ceartă cu Tine, atunci, Tu spune-le: „Allah cunoaşte faptele voastre!

69. Allah va hotărî, pentru voi, în Ziua de-apoi, în legătură cu certurile voastre!”

70. Tu nu ştii oare că Allah cunoaşte tot ce se află în cer şi pe pământ? Acestea se află într-o Carte[1789]! Este ceva uşor pentru Allah!

71. Şi ei adoră, în locul lui Allah, ceva despre care El n-a coborât nici o putere şi despre care ei n-au vreo cunoştinţă. Or, nelegiuiţii nu vor fi ajutaţi deloc!

72. Iar când se recită în faţa lor versetele Noastre, ca dovezi, Tu vei observa o dezaprobare pe feţele celor care nu cred. Puţin rămâne ca ei să nu se repeadă asupra celor care recită în faţa lor versetele Noastre. Tu spune-le: „Să vă dau de veste ceva mai rău decât aceasta? Focul! Allah l-a făgăduit celor care nu cred! Şi ce loc oribil!”

73. O, voi, oameni! Iată o pildă pentru voi! În afară de Allah, ei nu pot crea nici măcar o muscă, chiar dacă sar unii pentru aceasta! Iar dacă musca ar răpi ceva de la ei, nici pe acesta nu-l vor putea lua înapoi! Câtă slăbiciune la cel care cere şi la cel de la care se cere!

74. Ei nu apreciază adevărata valoare a lui Allah! Într-adevăr, Allah este Atotputernic şi în stare de orice!

75. Allah a ales mesageri şi dintre îngeri şi dintre oameni! Căci, Allah aude şi vede!

76. El ştie ceea ce au ei şi în faţa lor şi în urma lor[1790]! Pentru că toate lucrurile se întorc spre Allah!

77. O, voi, credincioşi! înclinaţi-vă şi prosternaţi-vă şi supuneţi-vă Domnului vostru şi săvârşiţi fapte bune! Poate veţi ajunge la salvare!

78. Şi luptaţi pentru Allah, cu lupta pe care o merită El! Căci, El este cel care v-a ales pe voi şi nu v-a încărcat cu vreo povară în privinţa credinţei, ca şi credinţa părintelui vostru Abraham (Ibrahim); El este cel care v-a numit: „Musulmani” (muslimin) mai înainte şi în Acesta[1791], pentru ca Trimisul[1792] să vă fie martor, vouă, iar voi să fiţi martori pentru oameni! Îndepliniţi, deci, rugăciunea şi daţi-vă darea (zekāt) şi ţineţi-vă bine de Allah[1793]! Căci, El este Stăpânul vostru! Şi ce Stăpân binefăcător şi ce ajutor binevoitor!

[1748] După unii ar fi vorba de fruntaşii necredincioşilor care îi abat pe oameni din drumul cel drept.

[1749] Acest verset sintetizează crearea omului, evoluţia lui în viaţă, împreună cu reînvierea periodică a naturii.

[1750] Adică, se supără, fiind gata să se lepede de credinţa lor.

[1751] Acest verset are în vedere pe cei care se bucură de avuţii, dar, când dau de o nenorocire, sunt în stare să renunţe la credinţa lor. La începuturile Islamului unii aveau astfel de comportamente de nestatornicie.

[1752] De idoli, de zei.

[1753] Unii sfetnici rău intenţionaţi pot pricinui mai mult pagube decât foloase.

[1754] Al Profetului Mahomed.

[1755] Sus de tot.

[1756] Versetul are în vedere faptul că, orice ar zice şi ar face necredincioşii, Profetul Mahomed va fi ajutat prin revelaţii periodice.

[1757] În acest verset se evidenţiază, extrem de succint, formele de existenţă, de la materia moartă şi până la om.

[1758] Credincioşii şi necredincioşii.

[1759] Mesdjid-il-Haram(Ka’aba).

[1760] Ka’aba (din Mekka).

[1761] În timpul Pelerinajului, de 7 ori (ritual).

[1762] Adică, la Ka’aba, locul lui Abraham (Ibrahim).

[1763] În timpul Pelerinajului şi în timpul sacrificării animalelor alese cu acest prilej, pentru a putea fi consumate.

[1764] Ritualuri ca: tuns-bărbierit, tăierea unghiilor şi alte ritualuri specifice Pelerinajului, punctul culminant fiind ziua de 10 zilhidjdje, când se procedează şi la sacrificarea animalelor alese în acest scop.

[1765] Beyt-ül-Atik: „Casa Veche” (Ka’aba). Acest Lăcaş era venerat cu mult înainte de apariţia Islamului, construcţia respectivă datând încă de pe vremea Profetului Abraham (Ibrahim).

[1766] În alte versete din Coran se fac referiri la animalele oprite.

[1767] În timpul Pelerinajului locul de sacrificare a animalelor era în jurul Ka’abei, dar în zilele noastre locul de sacrificare se află departe de Ka’aba.

[1768] Este vorba de formulele clasice: „În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!” (Bismillah-ir-Rahman-ir-Rahim) şi „Allah e Mare!” (Allah-ü-Ekber) (Allah-ü-Akbar).

[1769] O, Muhammed!

[1770] Cu ocazia Pelerinajului etc.

[1771] După sacrificare (şi preparare).

[1772] Allah nu are nevoie de nici un fel de ofrandă din partea oamenilor.

[1773] Musulmanilor; ca să se apere împotriva atacatorilor, deoarece idolatrii şi necredincioşii îi persecutau în fel şi chip, iar ei se plângeau Profetului, care le cerea să mai rabde, întrucât nu s-a dat încă o revelaţie (poruncă) pentru luptă deschisă cu adversarii lor. Acesta era primul verset în sensul apărării împotriva atacatorilor musulmanilor (după Hedjira).

[1774] Savami’u ve Biye’un ve Salavatun ve Mesadjidu.

[1775] În sensul că îi ajută pe cei care slujesc credinţa în Allah şi Islamul, căci Allah nu are nevoie de ajutorul nimănui.

[1776] Se relevă importanţa acordată în Coran pentru ordinea socială, în lupta dintre bine şi rău, aceasta făcând parte din atribuţiile majore ale conducătorilor ajunşi la putere.

[1777] Nekir: dezaprobare, negare; răspuns faţă de contestarea divinităţii de către necredincioşi.

[1778] Devenite pustii.

[1779] Yevm: zi. Aici exprimă timpul divin; poate, fără început şi fără sfârşit.

[1780] Pentru a anihila semnele lui Allah.

[1781] O, Muhammed!

[1782] Este vorba de dorinţă lumească, pentru rătăcirea profeţilor din trecut.

[1783] Deci, pe profeţi nu-i poate abate diavolul, din calea cea dreaptă.

[1784] Când nimeni nu va putea ajuta pe nimeni.

[1785] De la Mekka la Medina sau în alte părţi pentru a scăpa de persecuţii.

[1786] În sensul de: „răsplătitori”.

[1787] Scurtarea şi lungirea zilelor şi nopţilor, în succesiunea lor, în funcţie de anotimpurile anului.

[1788] O, Muhammed!

[1789] Numită Levh-i-Mahfuz: Cartea cea bine păzită! Cuprinde destinul fiecăruia încă de la începutul începuturilor.

[1790] Adică, faptele oamenilor din trecut şi viitor.

[1791] În Coran, precum şi în Scripturile anterioare, ceea ce înseamnă că denumirea de muslim (musulman) era folosită cu mult înaintea Islamului şi chiar de la început.

[1792] Profetul Mahomed.

[1793] Adică, rugaţi-vă mult de Allah!

23. EL-MU’MINUN

(CREDINCIOŞII) Sûra-23, Mekka: 118 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Cei salvaţi sunt, fără îndoială, credincioşii,

2. Care se cufundă în rugăciunile lor;

3. Şi care se îndepărtează de vorbele deşarte,

4. Şi care îşi achită obligaţia (zekāt) lor;

5. Şi care îşi feresc părţile lor ruşinoase;

6. În afară de soţiile lor şi de cele ce posedă ei în mâinile lor drepte[1794] După unii ar fi vorba de fruntaşii necredincioşilor care îi abat pe oameni din drumul cel drept.

7. Iar cei care caută mai mult decât acestea, tocmai ei sunt cei care întrec măsura.

8. Ei (credincioşii) păstrează ceea ce li se încredinţează şi respectă legământul lor,

9. Tot ei îşi îndeplinesc rugăciunile lor.

10. Iată, aceştia sunt moştenitorii

11. Care vor moşteni Paradisul (Firdevs), unde vor rămâne în veci!

12. Noi l-am creat pe om dintr-un lut ales;

13. Apoi, l-am pus, ca o picătură, într-un loc sigur[1795];

14. Atunci, Noi am făcut din picătură un cheag[1796], apoi, Noi am făcut din acel cheag o bucată de carne, iar din carne am creat oase şi am acoperit oasele cu carne. La urmă, Noi am creat cu totul altceva[1797]! Binecuvântare lui Allah care este cel mai bun dintre creatori!

15. Apoi, după aceasta, voi veţi muri, negreşit!

16. Iar în ziua sculării veţi fi reînviaţi!

17. Fără îndoială, Noi am creat, deasupra voastră, şapte căi[1798] şi nu rămânem indiferenţi faţă de creaţie!

18. Noi coborâm apa din cer cu măsură şi o facem să stea pe pământ. Noi avem putere s-o facem să dispară[1799].

19. Apoi, cu ajutorul ei, Noi facem pentru voi grădini de curmale şi vii, unde voi obţineţi multe fructe şi le mâncaţi;

20. Şi facem să crească şi pe Muntele Sinai[1800] un arbore care oferă ulei şi adaos[1801] pentru consumatori.

21. Şi la animale există pilde de gândire pentru voi! Noi vă dăm de băut din cele ce au ele în pântecele lor[1802] şi aveţi multe foloase de la ele şi voi mâncaţi din ele!

22. De asemenea, vă urcaţi pe ele, ca şi pe corăbii!

23. Noi l-am trimis pe Noe[1803] la poporul său şi el i-a zis: „O, poporul meu! Supuneţi-vă lui Allah! Afară de El, voi nu aveţi idol! Oare nu vă purtaţi cu smerenie?”

24. Mai marii neamului său, care nu credeau, ziseră: „Acesta (Noe) nu este altceva decât un om ca şi voi! Dacă Allah ar fi vroit, El ar fi coborât îngeri[1804]! Despre aşa ceva nu am auzit noi de la strămoşii noştri, de dinaintea noastră!

25. Acesta nu este decât un om cu duhul rău[1805]! Deci, feriţi-vă de el un timp oarecare!”

26. El (Noe) zise: „O, Doamne! Ajută-mă, căci, ei mă socot mincinos”

27. Atunci, Noi i-am revelat astfel: „Construieşte o corabie sub ochii Noştri şi aşa cum ţi-am revelat! Iar când cuptorul se va încinge[1806], pune în ea[1807] câte o pereche din fiecare[1808], precum şi familia ta — afară de cei împotriva cărora s-a dat deja cuvântul[1809] —, şi nu Mi te adresa Mie pentru cei nelegiuiţi, întrucât ei vor fi înecaţi!

28. Apoi, când te vei aşeza în corabie, tu şi cei care sunt cu tine, spune: [[Slavă lui Allah care ne-a salvat de neamul de nelegiuiţi!]]”

29. Şi mai spune: „O, Doamne! Fă-mă să cobor într-un loc binecuvântat! Căci, Tu eşti cel mai Bun dintre coborâtori!”

30. Iată, în acestea sunt pilde, iar Noi îi punem la încercare[1810]!

31. Apoi, după ei, Noi am creat altă generaţie;

32. Căreia i-am trimis un mesager, dintre ei, ca să le spună: „Supuneţi-vă lui Allah! Afară de El, nu există idol! Oare nu vă veţi purta cu smerenie?”

33. Şi-au zis cei mai mari ai neamului său[1811], care nu credeau şi socoteau minciună Lumea de-apoi şi cărora Noi le-am oferit belşuguri, în viaţa pământească: „Acesta nu este decât un om ca şi voi, care mănâncă ce mâncaţi voi şi bea ce anume beţi voi!

34. Şi dacă ascultaţi un om ca voi, veţi avea de pierdut!

35. El vă promite că, după ce veţi muri şi veţi deveni ţărână şi oseminte, veţi fi puşi să ieşiţi[1812]!

36. Este departe, departe, ceea ce vi se promite!

37. Nu există decât viaţa noastră din lumea pământeascăl [Unii] muriml [Alţii] trăim! Şi nu vom fi înviaţi!

38. Acesta nu este decât un om care născoceşte minciuni şi le atribuie lui Allah şi noi nu avem încredere în el!”

39. El zise: „O, Domnul meu! Ajută-mă, căci, ei mă fac mincinos!”

40. El (Allah) zise: „Încă puţin! Căci, ei se vor căi!”

41. Apoi, i-a apucat, cu adevărat, un Strigăt[1813]! Şi i-am făcut Noi ca o spumă! Departe, deci, cu cei de neam de nelegiuiţi!

42. Apoi, după ei, am scos la iveală alte generaţii.

43. Nici un popor nu poate grăbi termenul[1814] său şi nici nu-l poate întârzia!

44. Apoi, Noi am trimis mesagerii Noştri, rând pe rând! De fiecare dată când venea un mesager la un popor, ei îl socoteau mincinos. Iar Noi, la rândul Nostru, le-am făcut să urmeze unele după altele[1815] şi le-am dat drept pilde de povestit. Deci, departe cu poporul de necredincioşi!

45. Apoi, Noi i-am trimis pe Moise (Musa) şi pe fratele său, Aaron (Harun), cu semnele Noastre şi cu poruncile Noastre clare;

46. La Faraon şi la mai marii săi, dar ei au fost cuprinşi de trufie, căci erau un popor de trufaşi!

47. Ei au zis: „Să credem oare noi în doi oameni ca şi noi, de vreme ce poporul lor ni se supune nouă?”

48. Şi i-au socotit pe amândoi mincinoşi[1816]. De aceea, ei au devenit demni de pierzanie[1817].

49. Şi i-am dat lui Moise Scriptura[1818], zicând că s-ar putea ca ei să fie călăuziţi pe drumul cel drept[1819].

50. De asemenea, i-am arătat Noi drept semne şi pe Fiul Mariei[1820], ca şi pe Mama sa[1821], şi le-am oferit celor doi, ca loc de şedere, o colină liniştită şi cu apă.

51. O, voi, mesageri! Mâncaţi din cele curate şi săvârşiţi fapte bune[1822]! Căci, Eu cunosc faptele voastre!

52. Într-adevăr, această comunitate a voastră este o comunitate unică[1823], iar Eu sunt Domnul vostru! Deci, temeţi-vă de Mine!

53. Dar ei s-au divizat în grupuri, în treaba lor[1824], şi fiecare grupare se laudă cu ceea ce posedă ea.

54. Tu[1825] lasă-i în încurcătura lor pentru un timp oarecare!

55. Socotesc ei oare că ceea ce le dăruim Noi - ca avuţie şi copii -;

56. Este ca ei să se grăbească pentru fapte bune[1826]? Nu! Dar ei nu se gândesc!

57. Într-adevăr, cei care se tem de Domnul lor;

58. Şi care cred în semnele (versetele) Domnului lor;

59. Şi care nu asociază nimic Domnului lor;

60. Şi care dau cu inima plină de smerenie ceea ce dau, pentru că se vor întoarce la Domnul lor;

61. Tocmai aceştia sunt cei care se grăbesc pentru fapte bune şi se întrec, unii cu alţii, între ei.

62. Iar Noi nu silim pe nimeni la mai mult decât poate el. Căci, lângă Noi se află Cartea care spune adevărul şi ei nu vor fi tiranizaţi!

63. Dar inimile lor[1827] sunt în neştiinţă, iar ei, dincolo de aceasta, săvârşesc fapte potrivnice.

64. Apoi, când Noi îi apucăm pe cei mai avuţi dintre ei, cu pedeapsa Noastră, ei încep să se vaiete!

65. „Nu ţipaţi astăzi! Căci, nu veţi primi ajutor împotriva Noastră!

66. Când versetele Noastre erau recitate vouă, vă întorceaţi pe călcâiele voastre;

67. Cu trufie, faţă de ele, pentru a răspândi noaptea vorbe deşarte!”[1828]

68. Oare ei nu se gândesc la ceea ce se spune [în Coran]? Sau le-a venit lor ceva ce nu le-a venit nici strămoşilor de dinaintea lor?[1829]

69. Sau ei nu L-au cunoscut încă pe Profetul lor şi, de aceea, îl contestă pe El?!

70. Sau zic: „În El se află duhuri rele (djinn)!u Dimpotrivă! El le-a adus Adevărul! Dar cei mai mulţi dintre ei resping Adevărull

71. Dacă Adevărul ar fi urmat poftele lor, atunci, cerurile şi pământul, ca şi cele aflate acolo, s-ar fi răvăşit cu totul. Dimpotrivă! Noi le-am adus Cinstea (Coranul)! Dar ei îşi întorc spatele lor Cinstei!

72. Sau, Tu[1830] ceri de la ei vreo răsplată? Dar răsplata Domnului Tău este mai bună! Căci, El este cel mai Bun dintre cei care dau de agoniseală!

73. Tu doar îi inviţi spre drumul cel drept!

74. Dar cei care nu cred în Ziua de-apoi se abat din calea cea dreaptă.

75. Dacă Noi Ne îndurăm de ei şi înlăturăm nenorocirea lor, ei tot se vor îndârji în răzvrătirea lor, mergând orbeşte.

76. Atunci, Noi îi apucăm, pentru pedeapsă, dar ei tot nu se vor supune Domnului lor şi nu-şi vor arăta umilinţa lor;

77. Până când vom deschide, pentru ei, poarta pedepsei aspre[1831], unde vor rămâne disperaţi!

78. Căci, El (AIIah) este cel care v-a dăruit vouă auzul şi văzul, precum şi inimi! Dar puţini dintre voi sunt recunoscători!

79. Şi tot El v-a răspândit pe pământ şi la El veţi fi adunaţi!

80. El este cel care dă viaţa şi moartea şi de El depinde succesiunea dintre noapte şi zi! Oare nu vă gândiţi voi?

81. Totuşi, ei spun aşa cum au spus şi cei de dinaintea lor.

82. Ei zic: „După ce vom muri şi vom deveni ţărână şi oseminte, vom fi oare aduşi, din nou, la viaţă?

83. Ceea ce ni se făgăduieşte nouă este ceea ce s-a făgăduit şi strămoşilor noştri! Acestea nu sunt decât povestiri din trecut!”

84. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Cui aparţine pământul şi tot ce se află pe el? Spuneţi, dacă ştiţi.’”

85. Ei vor zice: „Lui Allahl” Atunci, Tu spune-le: „Oare nu-L veţi pomeni?”[1832]

86. [Mai] spune-le: „Oare cine este Stăpânul celor şapte ceruri, precum şi Stăpânul Tronului cel măreţ?”

87. Ei vor zice: „Allah!” Atunci, Tu spune-le: „Nu vă veţi comporta cu smerenie?”

88. [Mai] spune-le: „In mâna cui se află stăpânirea tuturor lucrurilor? Şi cine este cel care oferă adăpost şi care n-are nevoie de adăpostire?” Dacă aţi şti voi?

89. Ei vor zice: „Allah!” Tu spune-le: „Atunci, de ce oare vă lăsaţi vrăjiţi?” [1833]

90. Da! Noi le-am adus Adevărul (Coranul), dar ei sunt mincinoşi.

91. Allah nu şi-a adoptat fiu şi nu există ilāh de adorat, alături de El! Căci, atunci, fiecare ilāh ar fi luat cu el ceea ce a creat şi, în mod sigur, unii s-ar fi năpustit asupra celorlalţi dintre ei. Slavă lui Allah! El se află deasupra celor ce spun ei!

92. El cunoaşte şi tainele şi ceea ce este la vedere. El se află mai presus de ceea ce îi asociază ei!

93. Tu spune: „O, Doamne! Dacă Tu îmi vei arăta, vreodată, făgăduiala făcută contra lor;

94. Atunci, - O, Doamne! - nu Mă aşeza printre cei nelegiuiţi!”

95. Desigur, Noi suntem în stare să-Ţi arătăm făgăduiala dată lor!

96. Tu răspunde răului prin ceea ce este mai bun! Noi cunoaştem cele ce născocesc ei!

97. Şi [mai] spune: „O, Doamne! Eu caut adăpost la Tine împotriva ispitelor satanelor!

98. Şi caut adăpost la Tine împotriva prezenţei lor lângă Mine!”

99. Când se prezintă moartea, la vreunul dintre ei (idolatri), el spune: „Doamne, du-mă înapoi[1834]!

100. Ca să fac fapte bune, pe care le-am părăsit!” Pentru nimic! Acestea sunt doar vorbe! După ei[1835] se află un interval[1836] până în Ziua învierii.

101. Iar când se va sufla din surla[1837], atunci, nu va mai exista rudenie între ei şi nici nu vor mai întreba unii de alţi.

102. Iar cei care vor avea balanţa mai grea[1838], vor fi salvaţi.

103. Iar cei care vor avea balanţa mai uşoară[1839], aceia îşi vor pierde sufletele lor în Iad, pe vecie.

104. Focul va arde feţele lor, iar ei vor rânji[1840].

105. [Li se va spune]: „Oare nu vi s-au citit versetele Mele, iar voi nu le-aţi socotit minciuni?”

106. Ei vor spune: „O, Doamne! Răutatea ne-a biruit şi noi am rămas un neam de rătăciţi!

107. Doamne! Scoate-ne de aici! Dacă noi ne vom întoarce iarăşi[1841], atunci vom fi nelegiuiţi!”

108. El (Allah) le va spune: „Staţi acolo ca nişte josnici şi să nu-Mi mai vorbiţi[1842]!

109. Unii dintre robii Mei spuneau: [[O, Doamne! Noi credem! Iartă-ne, deci, şi mântuieşte-ne pre noi! Căci, Tu eşti cel mai bun dintre cei milostivi!]]

110. Dar voi[1843] i-aţi luat în batjocură, pentru a-i determina să uite să Mă pomenească pe Mine, în timp ce râdeaţi de ei[1844].

111. Astăzi, Eu îi răsplătesc pentru statornicia lor, căci, ei sunt cei fericiţi!”

112. El (Allah) le va spune: „Cât timp aţi rămas pe pământ, ca număr de ani?”

113. Ei vor spune: „Noi am rămas o zi sau o parte din zi. Intreabă-i pe socotitori[1845]”.

114. El le va spune: „Voi n-aţi rămas decât puţin! Dacă ştiaţi voi aceasta!

115. Oare voi credeaţi că Noi v-am creat fără rost şi că nu veţi fi aduşi la Noi?’

116. Allah este cel Preaînalt, Suveranul adevărat! Nu există idol, în afara Lui! Căci, El este Stăpânul Tronului cel binevoitor!

117. Şi cine invocă, lângă Allah, un idol (ilāh), despre care nu are vreo dovadă, acela va da socoteală în faţa Domnului său; necredincioşii nu vor avea salvare!

118. Iar Tu (O, Muhammed!) spune: „Doamne! Iartă şi milostiveşte! Căci, Tu eşti cel mai bun dintre milostivi!”

[1794] Adică, sclavele, cu care stăpânii lor puteau avea relaţii intime.

[1795] Este vorba de lichidul spermatic.

[1796] De sânge.

[1797] Adică, pruncul.

[1798] În sensul de „şapte ceruri” sau „şapte planete”, cu orbitele lor precise. Alţi exegeţi acordă sintagmei „şapte căi” şi alte interpretări.

[1799] Să intre în pământ, să se evapore sau să curgă în vale.

[1800] Tur-i-Sina.

[1801] Poate fi vorba de măsline şi de ulei de măsline.

[1802] Este vorba de laptele care se adună în uger.

[1803] Nuh.

[1804] În loc de oameni, ca profeţi.

[1805] Djinn: drac, duh rău, diavol, satan.

[1806] Când se va apropia Potopul.

[1807] În corabie.

[1808] Din vieţuitoarele de atunci (câte un mascul şi câte o femelă).

[1809] Ca să fie nimiciţi pentru necredinţa lor.

[1810] Pe oameni.

[1811] Nu este menţionat numele profetului şi nici al poporului. Se presupune că ar fi vorba de Hûd sau de Salih.

[1812] Din morminte, înviaţi.

[1813] Un sunet ucigător.

[1814] Sorocul, predestinaţia, sfârşitul.

[1815] În pieire.

[1816] Pe Moise şi pe Aaron.

[1817] Faraonul şi ai săi, care au fost înecaţi în mare.

[1818] El-Kitab:Tora(Tevrat).

[1819] Ar fi vorba de egipteni?

[1820] Ibn-i Meryem: Isus.

[1821] Meryem (Maryam): Fecioara Maria.

[1822] Dovadă că profeţii erau oameni, fiind îndemnaţi, şi ei, pentru fapte bune.

[1823] Singura comunitate cu credinţa în Allah.

[1824] În credinţa lor unică, divizându-se în diferite secte (grupări).

[1825] O, Muhammed!

[1826] Dar nelegiuiţii se bucură de avuţiile lor fără a aduce mulţumire lui Allah.

[1827] Ale necredincioşilor.

[1828] După tradiţie, Profetul Mahomed obişnuia să recite versete din Coran spre seară, în Curtea Ka’abei, dar păgânii se adunau şi începeau să bârfească.

[1829] Profetul Mahomed propovăduia credinţa în „Divinitate unică” întocmai ca şi profeţii de dinaintea Sa, lucru la care nu se gândeau păgânii şi ceilalţi necredincioşi.

[1830] O, Muhammed!

[1831] În Judecata de-apoi.

[1832] Pe Allah, că este în stare de orice?

[1833] De cei care spun minciuni despre Allah.

[1834] La viaţă, pe pământ.

[1835] După moartea idolatrilor, necredincioşilor.

[1836] Berzah (Barzakh): despărţitură, timpul dintre moarte şi Ziua judecăţii.

[1837] Su: Trompeta din care va sufla îngerul Israfil, pentru a vesti Apocalipsa.

[1838] Cu fapte bune.

[1839] Cu fapte bune, faptele rele atârnând mai greu.

[1840] De durere.

[1841] În rătăcire, la necredinţă.

[1842] Despre salvarea voastră.

[1843] Necredincioşii, idolatrii.

[1844] De cei care credeau în Allah.

[1845] Pe îngerii care socotesc anii.

24. EL-NUR

(LUMINA) Sûra-24, Medina: 64 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Sûra pe care Noi am coborât-o şi pe care am făcut-o obligatorie pentru voi cuprinde versete clare, ca voi să luaţi pilde[1846].

2. Pe adulterin[1847] şi pe adulterină[1848] loviţi-i, pe fiecare dintre ei, cu câte o sută de bice! Şi să nu vă fie milă de ei, în aplicarea legii lui Allah, dacă voi credeţi în Allah şi în Ziua de-apoi! Şi un grup dintre credincioşi să fie martori la pedepsirea lor.

3. Adulterinul nu se poate cununa decât cu o adulterină sau cu o idolatră, iar adulterina nu se poate cununa decât cu un adulterin sau cu un idolatru, ceea ce li s-a interzis celor credincioşi.

4. Pe cei care calomniază femeile cinstite, iar după aceea nu pot aduce patru martori, loviţi-i cu optzeci de lovituri de bice şi nu mai acceptaţi mărturia lor niciodată! Căci, ei fac parte dintre cei nelegiuiţi!

5. Cu excepţia celor care se roagă pentru iertare şi se îndreaptă. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

6. Cât priveşte pe cei care calomniază propriile lor soţii şi nu au ca martori decât pe ei înşişi, aceştia să jure de patru ori, în numele lui Allah, că spun adevărul;

7. Iar a cincea oară să jure ca blestemul lui Allah să cadă asupra lor, dacă spun minciună.

8. Se îndepărtează pedeapsa de la cea (femeia) care jură, în numele lui Allah, de patru ori, precum că soţul ei este cel care minte,

9. Iar a cincea oară ea jură ca mânia lui Allah să cadă asupra ei dacă el (soţul) spune adevărul.

10. Şi dacă nu era bunăvoinţa lui Allah asupra voastră şi dacă nu era milostivirea Sa,[1849]. Căci, Allah este, într-adevăr, Primitor de căinţe şi Înţelept!

11. Cei care au calomniat[1850] reprezintă un grup dintre voi. Nu socotiţi aceasta o vină pentru voi! Dimpotrivă, este un bine pentru voi! Căci, fiecare îşi va primi pedeapsa pentru ceea ce a agonisit! Iar cel care este încărcat cu un păcat mai mare, pentru el există o pedeapsă foarte mare[1851].

12. Oare de ce, când aţi auzit de aceasta[1852], credincioşii şi credincioasele nu s-au gândit, în sinea lor, la bine şi n-au zis: „Aceasta este o calomnie clară!”

13. De ce nu aduc ei[1853], pentru aceasta, patru martori? Dacă ei nu prezintă martori, atunci, tocmai ei sunt cei mincinoşi în faţa lui Allah!

14. Dacă nu s-ar revărsa bunăvoinţa lui Allah asupra voastră, precum şi milostivirea Sa, în lumea aceasta şi în Lumea de-apoi, v-ar atinge o pedeapsă mare pentru ceea ce aţi răspândit voi.

15. Voi aţi transmis aceasta cu limbile voastre şi aţi vorbit despre aceasta cu gurile voastre, fără să aveţi vreo cunoştinţă despre ea, iar ceea ce aţi socotit voi ca ceva mărunt, este - în fond - ceva mare în faţa lui Allah!

16. Iar când aţi auzit despre aceasta[1854], oare de ce n-aţi spus: „De ce vorbim noi despre aceasta? Slavă Ţie! Aceasta este o mare calomnie!”

17. Allah vă avertizează să nu mai faceţi niciodată ceva asemănător, dacă rămâneţi credincioşi!

18. Şi Allah vă dezvăluie clar versetele Sale! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

19. Pentru cei care vor să răspândească vorbe de clevetire printre credincioşi există o pedeapsă aspră în această lume şi în cea de-apoi. Allah Ştie! Voi nu ştiţi!

20. Dacă n-ar exista bunăvoinţa lui Allah faţă de voi, precum şi milostivirea Sa[1855]! Pentru că Allah este Binevoitor şi Milostiv!

21. O, voi credincioşi! Nu mergeţi pe urmele Diavolului! Cine merge pe urmele Diavolului, să ştie că el porunceşte înşelăciunea şi răutatea. Şi dacă n-ar fi bunăvoinţa lui Allah faţă de voi, precum şi milostivirea Sa, nici unul dintre voi n-ar fi niciodată curat. Dar, Allah purifică pe cine voieşte El! Căci, Allah aude şi ştie!

22. Iar aceia dintre voi care posedă virtute şi avuţie să nu spună că nu pot oferi ceva celor apropiaţi (rudelor) şi sărmanilor, precum şi celor care emigrează pe drumul lui Allah! Ei să ierte şi să uite[1856]! Oare nu vreţi ca Allah să vă ierte? Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

23. Cei care defăimează femeile cinstite şi inocente şi credincioase sunt blestemaţi în lumea aceasta şi în cea de dincolo, iar pentru ei există o pedeapsă mare.

24. În ziua în care vor mărturisi împotriva lor limbile lor şi mâinile lor şi picioarele lor pentru faptele lor;

25. În ziua aceea Allah îi va pedepsi pentru ceea ce li se cuvine şi ei vor afla că Allah este Adevărul Însuşi!

26. [Femeile] cele rele pentru [bărbaţii] răi şi [bărbaţii] cei răi pentru [femeile] rele! Iar femeile bune pentru bărbaţii buni şi cei buni pentru cele bune[1857]! Căci ei sunt departe de cele ce spun alţii[1858]. Ei vor avea parte de iertare şi de agoniseală cu generozitate!

27. O, voi, credincioşi! Nu intraţi în alte locuinţe, în afară de locuinţele voastre, până ce nu vi se dă voie şi până ce nu salutaţi pe cei care locuiesc acolo! Aceasta este mai bine pentru voi. Poate veţi înţelege aceasta!

28. Iar dacă nu găsiţi pe nimeni acolo, să nu intraţi până ce nu vi se dă voie! Şi dacă vi se spune: „Întorceţi-vă!”, atunci, să vă întoarceţi! Este mai bine pentru voi. Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

29. Nu este vreo vină dacă intraţi în case nelocuite, unde se află un obiect care vă aparţine vouă. Dar Allah ştie şi ceea ce daţi voi la iveală şi ceea ce tăinuiţi!

30. Tu (O, Muhammed!) spune-le credincioşilor[1859] să lase jos privirile lor şi să-şi păzească cinstea lor, căci, este mai bine pentru ei. Căci, Allah are cunoştinţă de faptele lor!

31. Şi spune-le credincioaselor ca să se uite în jos şi să-şi păzească cinstea lor; să nu-şi scoată la iveală podoabele lor, în afară de cele ce se află la vedere şi să acopere cu voaluri piepturile lor. De asemenea, ele să nu-şi arate podoabele (frumuseţea?) lor altora, în afară de soţii lor sau părinţii lor sau părinţii soţilor lor sau fiii lor proprii sau fiii soţilor lor sau fraţii lor proprii sau fiii fraţilor proprii sau fiii surorilor lor proprii sau femeile lor[1860] sau slujitorii care nu mai simt plăcere sau copiii care nu-şi dau seama încă de părţile de ascuns ale femeilor. De asemenea, ele să nu dea din picioare ca să se afle de podoabele pe care le ascund ele[1861]. O, voi, credincioşi! Rugaţi-vă cu toţii de Allah pentru iertarea voastră! Poate veţi avea de câştigat!

32. Şi căsătoriţi-i pe cei singuratici[1862], dintre voi, precum şi pe robii voştri şi pe sclavele voastre cu purtări bune. Dacă aceştia sunt sărmani, Allah le va da belşug prin harul Său. Căci, Allah este larg[1863] şi Înţelept.

33. Cât priveşte pe cei care n-au cu ce să se căsătorească, aceştia să-şi păzească cinstea lor până ce Allah le va da avuţie, prin bunăvoinţa Sa! De asemenea, întocmiţi dovadă scrisă cu cei aflaţi în mâinile voastre[1864] care doresc să se răscumpere cu o astfel de dovadă scrisă, dacă socotiţi că aceasta va fi în folosul lor. Şi oferiţi-le din bunurile lui Allah, pe care El vi le-a dăruit vouă[1865]. Şi nu siliţi pe sclavele voastre la preacurvie, pentru a obţine foloase lumeşti, dacă ele doresc să rămână cinstite[1866]. Dacă ele sunt silite, atunci, Allah este Iertător şi Milostiv, în privinţa lor, şi după ce ele au fost constrânse!

34. Într-adevăr, Noi am făcut să coboare pentru voi versete clare şi v-am dat pilde de la cei care au fost înaintea voastră şi îndemnuri pentru cei cu smerenie.

35. Allah este Lumina în ceruri şi pe pământ! Lumina Sa pare o adâncitură în care se află o lampă, iar lampa se află într-un cristal, iar acel cristal pare a fi un astru strălucitor. Acesta primeşte lumina sa de la un arbore binecuvântat, un măslin, nici din Răsărit şi nici din Apus[1867], şi al cărui ulei luminează chiar şi fără să-1 atingă focul: Lumină peste Lumină[1868]! Allah călăuzeşte spre Lumina Sa pe cine voieşte El! Şi Allah oferă oamenilor pilde. Căci, Allah este Atotştiutor!

36. [Candela] atârnă în casele în care Allah a îngăduit şi în care se pomeneşte numele Său şi unde El este preaslăvit, dimineaţa şi seara;

37. De către oamenii pe care nici negoţul şi nici vânzările-cumpărările nu-i pot opri de la pomenirea lui Allah şi de la îndeplinirea rugăciunilor şi de la darea obligaţiei (zekāt), pentru că ei se tem de ziua în care inimile şi vederile se vor tulbura.

38. Allah îi va răsplăti cu cea mai frumoasă răsplată pentru faptele lor şi le va da mai mult din harul Său, pentru că Allah răsplăteşte fără măsură pe cine vrea El!

39. Cât priveşte pe cei care nu cred, faptele lor par ca o nălucă într-un şes, iar cel însetat o socoate că este apă, dar când ajunge acolo, nu găseşte nimic. El găseşte acolo pe Allah care îl răsplăteşte, din plin, pentru faptele sale. Căci, Allah este grabnic la socotire!

40. Sau sunt[1869] ca întunecimile din adâncul mării, pe care le acoperă valurile şi peste ele vin alte valuri, iar deasupra lor se află norii. Întunecime peste întunecime! Dacă omul îşi scoate mâna, abia dacă poate s-o zărească. Căci, dacă Allah nu dă lumină cuiva, acela nu poate avea lumină!

41. Tu nu vezi oare că pe Allah îl preaslăvesc toate cele ce se află în ceruri[1870] şi pe pământ, precum şi păsările, de asemenea, prin aripile lor? Fiecare îşi cunoaşte rugăciunea sa şi modul său de preaslăvire! Căci, Allah are Cunoştinţă de faptele lor!

42. Lui Allah aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului şi la Allah va fi întoarcerea!

43. Tu nu vezi oare că Allah mişcă norii, apoi, îi adună laolaltă şi-i aşază unii peste alţii şi apoi vezi că din adâncul lor iese ploaia? De asemenea, El face să cadă din cer, din munţii [de nori], grindina, cu care loveşte pe cine voieşte şi de care fereşte pe cine voieşte El? Iar strălucirea fulgerului Său aproape că orbeşte.

44. Allah face să alterneze noaptea şi ziua, iar în aceasta există pildă pentru cei clarvăzători!

45. Allah a creat din apă[1871] toate vieţuitoarele. Dintre acestea, unele merg pe burtă şi unele din ele umblă pe două picioare, iar altele dintre ele merg pe patru [picioare]. Căci, Allah creează ceea ce Voieşte! Allah este în Stare de orice!

46. Noi am coborât versete clare! Şi Allah călăuzeşte pe drumul cel drept pe cine voieşte El!

47. Ei[1872] zic: „Noi credem în Allah şi în mesagerii Săi şi ne supunem lor!” Apoi, unii dintre ei îşi întorc spatele lor. Aceia nu fac parte dintre credincioşi!

48. Iar când sunt invitaţi la Allah şi la Profetul Său pentru judecată, iată că unii dintre ei se îndepărtează.

49. Dar, dacă ar fi în folosul lor, ei ar veni în grabă şi cu supunere!

50. Oare inimile lor sunt bolnave? Sau ei se îndoiesc? Sau se tem ei că Allah îi va persecuta, ca şi Profetul Său? Dimpotrivă! Căci, ei înşişi sunt nelegiuiţi!

51. Când sunt chemaţi credincioşii în faţa lui Allah şi a Profetului Său pentru judecată, vorbele rostite de ei vor fi: „Am auzit şi ne supunem!” Iată, aceştia vor fi cei salvaţi!

52. Iar cei care se supun lui Allah şi Profetului Său şi se tem de Allah şi se sfiiesc de El, ei vor fi cei salvaţi!

53. Ei (ipocriţii) jură pe Allah, cu jurăminte tari, în sensul că, dacă Tu le porunceai, ei ar fi purces[1873]. Tu spune-le[1874]: „Nu juraţi! Supunerea voastră este ceva ştiut! Iar Allah cunoaşte bine faptele voastre!”

54. Şi spune-le: „Supuneţi-vă lui Allah şi supuneţi-vă Profetului Său!” Dacă ei se întorc, atunci, El (Profetul) răspunde numai pentru ceea ce a fost însărcinat, iar voi răspundeţi de cele pentru care aţi fost însărcinaţi voi înşivă! Dacă vă supuneţi Lui (Profetului), veţi fi călăuziţi, iar Profetului nu I se cuvine altceva decât propovăduirea pe faţă!

55. Acelora dintre voi care cred şi săvârşesc fapte bune Allah le-a promis că îi va face stăpâni pe faţa pământului, aşa cum i-a făcut şi pe înaintaşii lor, şi va întări credinţa lor[1875], îndrăgită de El, şi va schimba teama lor în siguranţă[1876], Căci, ei Mi se vor supune Mie şi nu-Mi vor asocia nimic altceva! Iar cei care nu vor crede după aceea[1877], ei vor fi nelegiuiţi!

56. Şi îndepliniţi rugăciunile şi achitaţi darea (zekāt) şi arătaţi supunere Profetului! Poate veţi fi mântuiţi!

57. Să nu te gândeşti că cei care nu cred îl vor aduce [pe Allah] la neputinţă pe faţa pământului[1878]! Locul lor este Focul! Şi ce loc rău!

58. O, voi, credincioşi! Cei aflaţi în stăpânirea voastră[1879], precum şi cei care n-au ajuns la vârsta pubertăţii, înainte de a intra la voi, să vă ceară învoire în trei momente: înainte de rugăciunea de dimineaţă (din zorii zilei) şi la amiază, când voi vă dezbrăcaţi, precum şi după rugăciunea de noapte[1880]. Acestea sunt cele trei momente când voi puteţi fi dezbrăcaţi[1881]. În afara acestora, nu este vreun păcat, pentru voi sau pentru ei, să vă aflaţi unii lângă alţii. Iată, aşa vă dezvăluie Allah versetele Sale! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept[1882]!

59. Iar când copiii, dintre voi, ajung la vârsta majoratului, atunci, ei să ceară permisiune, aşa cum au făcut cei de dinaintea lor. Astfel vă dezvăluie Allah versetele Sale! Căci, El este Ştiutor şi Înţelept!

60. Cât priveşte femeile care au atins vârsta bătrâneţii şi care nu mai speră să se mai căsătorească, pentru ele nu este păcat dacă îşi scot îmbrăcămintea lor acoperitoare, fără să-şi arate podoabele lor[1883]. Dar, abţinerea este mai bună pentru ele. Căci, Allah Aude şi Ştie!

61. Nu este vreun păcat pentru orbi şi nu este păcat nici pentru schilozi şi nu este păcat nici pentru bolnavi şi, de asemenea, nici pentru voi înşivă nu este păcat să mâncaţi în casele voastre sau în casele taţilor voştri sau în casele mamelor voastre sau în casele fraţilor voştri sau în casele surorilor voastre sau în casele unchilor voştri, după tată, sau în casele unchilor voştri, după mamă, sau în casele mătuşilor voastre, după tată, sau în casele mătuşilor voastre, după mamă, sau în cele ale căror chei se află în mâinile voastre, ori în [locuinţa] prietenului vostru. Nu este nici un fel de păcat dacă mâncaţi împreună sau separat. Iar când intraţi în locuinţe, salutaţi-vă reciproc, între voi, cu o plăcere binecuvântată şi curată, venite de la Allah. Iată, aşa vă dezvăluie Allah versetele Sale! Poate vă veţi gândi!

62. Sunt credincioşi cei care cred în Allah şi în Trimisul Său şi care, când se află împreună cu El[1884], într-o adunare de interes comun, nu pleacă de acolo fără să ceară îngăduinţa Lui. Căci, cei care cer voie de la Tine, tocmai aceia cred în Allah şi în Trimisul Său! Deci, dintre cei care cer de la Tine învoire, pentru unele treburi de-ale lor, învoieşte pe cine vrei Tu şi roagă-Te de Allah pentru iertarea lor! Allah este Iertător şi Milostiv!

63. Nu vă adresaţi Profetului aşa cum vă adresaţi între voi, unii altora![1885] Negreşit, Allah îi cunoaşte pe aceia dintre voi care se ascund, căutând refugiu. De aceea, cei care procedează contrar poruncii Sale să se ferească de venirea unei nenorociri peste ei sau de venirea unei pedepse dureroase!

64. Oare nu-i aparţine lui Allah tot ce se află în ceruri şi pe pământ? Într-adevăr, El cunoaşte starea voastră şi ziua în care vă veţi aduna în faţa Lui şi va aduce la cunoştinţa voastră faptele voastre. Căci, Allah este Atotştiutor!

[1846] O bună parte din această Sûra cuprinde versete cu porunci cu caracter moral şi social-familial, unele fiind legate şi de Aişa, soţia Profetului Mahomed.

[1847] Bărbatul care săvârşeşte adulter.

[1848] Femeia care săvârşeşte adulter.

[1849] Suspensie în text.

[1850] Pe soţia Profetului (Aişa), fiica lui Ebu-Bekir (Abu-Bakr), primul calif, care fusese acuzată de necinste la întoarcerea dintr-o campanie la care participase şi ea. Versetele următoare aduc mai multe lămuriri în această privinţă.

[1851] Este vorba de Abdullah ibn Ubay, candidat la conducerea oraşului Medina, devenit adversarul Profetului Mahomed.

[1852] De calomnii faţă de Aişa (Ayşe).

[1853] Calomniatorii.

[1854] Despre zvonurile privind pe Aişa (calomnii).

[1855] Text în suspensie.

[1856] Versetul îndeamnă pe oameni la iertare, aşa cum Allah este iertător faţă de robii Săi. Printre calomniatori era şi o persoană de sub protecţia lui Ebu-Bekir, fapt pentru care jurase că nu-i va mai da nimic.

[1857] După unii exegeţi ar fi vorba de calomniatori şi calomniatoare, de o parte, şi cei cinstiţi şi cele cinstite, de altă parte.

[1858] Aici se face referire la Profetul Mahomed şi la soţia Sa, Aişa.

[1859] Aici se face aluzie la bărbaţi, iar versetul următor se referă la femei.

[1860] Poate femeilor (sclavelor) care aparţin fiilor surorilor lor.

[1861] În legătură cu cuvântul: ziynet (podoabă) care apare în versetul acesta, unii comentatori apreciază că ar fi vorba de podoabe ca: cercei, inele, brăţări etc, iar alţii consideră că s-ar referi la părţile mai delicate ale femeilor.

[1862] Bărbaţi sau femei.

[1863] În dărnicie.

[1864] Este vorba de sclavii şi sclavele care doresc să se elibereze, prin răscumpărare.

[1865] Islamul îndeamnă la eliberarea oamenilor din starea lor de robie, prin răscumpărare, chiar cu contribuţia stăpânilor de sclavi, într-un fel sau altul.

[1866] Se spune că Abdullah ibn Ubay, cel care născocise calomnie asupra soţiei Profetului, obliga pe sclavele sale să se prostitueze pentru folosul său personal, iar versetul de mai sus interzice astfel de practici.

[1867] Adică, pomul nu este orientat nici spre Răsărit şi nici spre Apus.

[1868] Lumina dată de ulei fiind mărită şi mai mult de cristalul strălucitor.

[1869] Referire tot la necredincioşi. Mai sus s-a vorbit de nălucă, iar aici se face comparaţie cu întunecimea.

[1870] Îngerii.

[1871] Din apă, apoi din picătură.

[1872] Necredincioşii, făţarnicii etc.

[1873] La luptă, pe drumul lui Allah.

[1874] Ipocriţilor, fariseilor, care jurau, dar nu se prezentau la luptă.

[1875] Adică, Islamul.

[1876] Acest verset îi asigură pe musulmani că, după o perioadă de nesiguranţă, va veni vremea în care ei vor deveni biruitori.

[1877] Dacă, după ce au crezut în Islam, vor deveni renegaţi.

[1878] Nu vor putea reduce la neputinţă pe Allah.

[1879] Robii şi sclavele.

[1880] Ultima din cele cinci rugăciuni zilnice, înainte de culcare.

[1881] În cele trei momente, musulmanii pot fi mai sumar îmbrăcaţi.

[1882] Potrivit tradiţiei, revelarea acestui verset s-a datorat faptului că Profetul Mahomed a trimis pe cineva să-1 cheme pe Omar (Califul de mai târziu), iar trimisul acela intrase lângă Omar fără a cere îngăduinţă, iar Omar tocmai dormea, putând fi dezvelit. Acest fapt l-a făcut pe Omar (Ömer) să regrete lipsa unei interdicţii în astfel de momente, dar, la sosirea sa lângă Profet, el a aflat că, între timp, fusese deja revelat un verset în acest sens.

[1883] Părţile mai intime.

[1884] Lângă Profet.

[1885] De aceea musulmanii rostesc numele Profetului Mahomed cu smerenie, cu evlavie, punând alături de numele Său şi o serie de expresii, ca: Resulallah (Trimisul lui Allah), Resul-i-Ekrem (Trimisul cel Binecuvântat) ş.a.

25. EL-FURKAN

(DISCERNĂMÂNTUL) Sûra-25, Mekka: 77 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Slavă Celui care a făcut să coboare Furkan -ul[1886] pentru Robul Său[1887], pentru ca El să-i îndemne pe oameni,

2. Către cel căruia îi aparţine Stăpânirea cerurilor şi a pământului şi care nu şi-a adoptat fiu şi care nu are nici un asociat în împărăţia Sa şi care a creat toate lucrurile pe măsura lor.

3. Ei[1888] şi-au adoptat, în afara Lui (Allah), idoli (ilāh), care nu creează nimic, pentru că ei înşişi sunt creaţi şi care nu sunt în stare nici de rău şi nici de bine pentru ei înşişi şi nu pot să aducă nici moartea şi nici viaţa şi nici nu pot să aducă învierea.

4. Cei care nu cred spun: „Acesta (Coranul) nu este decât născocirea Lui[1889] şi pentru care El a fost ajutat de alte neamuri[1890]!” Dar ei fac nelegiuire şi spun minciună!

5. Ei zic: „Poveşti de-ale celor din trecut, scrise şi dictate dimineaţa şi după-amiaza[1891]!”

6. Tu spune-le: „El (Coranul) a fost coborât de Cel care cunoaşte tainele din ceruri şi de pe pământ. El (Allah) este Iertător şi Milostiv!”

7. Şi ei [mai] spun: „Ce fel de Trimis este acesta care mănâncă alimente şi umblă prin bazaruri[1892]? Oare nu trebuia ca să se fi coborât, alături de El, un înger ca să avertizeze împreună cu El?

8. Sau nu trebuia oare să I se fi dat o comoară sau o grădină, din care să consume El[1893]?” De asemenea, nelegiuiţii spun: „ Voi[1894] nu urmaţi decât un om vrăjit!”

9. Iată ce fel de asemănări fac ei despre Tine[1895]! Ei se află în rătăcire şi nu pot găsi calea [cea dreaptă]!

10. Fie binecuvântat cel care, dacă vrea, îţi oferă ceva mai bun[1896]! El îţi poate da Raiuri prin care curg râuri şi îţi poate oferi palate!

11. Da! Ei socot minciună şi Ceasul acela[1897]! Dar Noi am pregătit un foc arzător pentru cei care socot minciună Ceasul acela.

12. Îndată ce le va fi arătat[1898] de la distanţă, ei vor auzi vuietul şi trosnetul lui.

13. Iar când vor fi aruncaţi într-un loc îngust, legaţi, ei vor dori să piară numaidecât.

14. [Li se va spune]: „Să nu doriţi voi, astăzi, o singură pieire, ci să chemaţi mai multe pieiri[1899]!”

15. Tu spune-le: „Oare este mai bun acesta (infernul) sau Paradisul etern, făgăduit celor cu smerenie ca răsplată şi ca loc de mers pentru ei?”

16. Unde vor avea tot ce doresc şi vor locui acolo în veci! Pentru că aceasta este o făgăduială a Domnului Tău, pe care El o îndeplineşte.

17. Iar în Ziua în care El (Allah) îi va aduna laolaltă, pe ei[1900] şi pe cei pe care îi adoraseră[1901], în afara lui Allah, El le va spune: „Voi sunteţi cei care i-au condus în rătăcire pe aceşti robi ai Mei sau ei înşişi s-au abătut din drumul lor cel drept?”

18. Ei (idolii) vor spune: „Mărire Ţie! Oare cum am fi putut noi să adorăm alţi stăpâni, în afară de Tine?Dar Tu le-ai dat lor, ca şi părinţilor lor, atâtea bunuri, încât, au uitat să mai pomenească de Tine şi au devenit un popor demni de pierzanie!”

19. [Atunci, li se va spune idolatrilor]: „Iată, ei (idolii) vă scot mincinoşi pentru cele ce spuneţi voi! Deci, pentru voi nici o scăpare şi nici un ajutor! Iar cei care, dintre voi, au fost nelegiuiţi vor gusta din marea pedeapsă!”

20. Noi n-am trimis, înaintea Ta[1902], Mesageri care să nu fi mâncat şi să nu fi umblat prin târguri![1903] De asemenea, Noi v-am desemnat pe unii dintre voi să încerce pe alţii dintre voi! Oare veţi fi răbdători[1904]? Căci, Domnul Tău vede, negreşit!

21. Cei care nu speră că se vor întâlni cu Noi spun: „De ce oare să nu-L vedem pe Domnul nostru?” Dar ei au fost cuprinşi de trufie şi de aroganţă mare!

22. În Ziua în care ei vor vedea pe îngeri[1905] nu va fi o zi de bun augur pentru păcătoşi, iar ei (îngerii) le vor spune: „Este o limită de netrecut[1906]!”

23. Şi Noi Ne vom duce spre faptele lor[1907] şi le vom transforma în pulbere.

24. Iar cei demni de Rai vor avea, un loc bun de şedere şi plăcut pentru odihnă.

25. În Ziua aceea cerul va fi despicat printre nori, iar îngerii vor fi coborâţi în grupuri.

26. Iată, în Ziua aceea, împărăţia adevărată va aparţine Celui milostiv şi va fi o zi grea pentru necredincioşi!

27. În Ziua aceea, nelegiuitul îşi va muşca mâinile sale şi va spune: „Vai de mine! De-aş fi urmat calea împreună cu Profetul!

28. Nenorocire mie! Vai de mine! De n-aş fi luat pe acela[1908] ca prieten!

29. Căci, el este cel care m-a dus în rătăcire, de la pomenire, după ce aceasta[1909] venise la mine”. Într-adevăr, Diavolul este un trădător pentru om!

30. Iar Profetul va spune: „O, Doamne! Poporul Meu a luat acest Coran ca ceva de lepădat[1910]!”

31. Iată, în felul acesta desemnăm Noi, dintre nelegiuiţi, un adversar pentru fiecare profet! Iar Domnul Tău[1911] este de-ajuns drept călăuză şi ajutor!

32. Cei care nu cred zic: „De ce oare nu I s-a coborât tot Coranul dintr-o dată?” Aşa, pentru ca Noi să-L aşezăm cu tărie în inima Ta şi îl facem să se recite prin psalmodiere[1912].

33. Nu există nici o pildă adusă de ei la care Noi să nu-Ţi prezentăm adevărul şi să nu-Ţi oferim tălmăcirea cea mai bună!

34. Iar cât priveşte pe cei care vor fi târâţi cu feţele lor spre Iad, aceştia vor avea parte de locul cel mai rău, căci ei s-au abătut din drumul lor.

35. Şi i-am dat Noi lui Moise (Musa) Scriptura, iar pe fratele său, Aaron (Harun), l-am pus sfetnic lângă el.

36. Apoi, le-am zis: „Mergeţi voi, amândoi, la cei din neamul[1913] care socot semnele noastre drept minciuni! Iar până la urmă, Noi i-am nimicit cu totul[1914]!”

37. Şi cei din poporul lui Noe (Nuh)! Când ei i-au tratat pe trimişi ca mincinoşi, Noi i-am înecat[1915] şi i-am dat drept pilde pentru oameni. Şi am pregătit o pedeapsă dureroasă pentru nelegiuiţi!

38. Şi [poporul] Aad (Ad) şi [poporul] Semud şi locuitorii din Ress[1916] şi alte multe seminţii dintre acestea[1917]!

39. Pentru toţi am adus Noi pilde şi pe toţi I-am făcut să piară prin nimicire totală!

40. Ei au călătorit prin ţinutul în care a plouat cu ploaia nenorocirii[1918]. Oare nu văd ei aceasta? Dar ei nu cred în înviere[1919]!

41. Iar când ei (idolatrii) Te văd, spun în batjocură: „Oare acesta este cel trimis de Allah ca mesager?

42. Puţin a rămas ca El să ne ducă în rătăcire de la idolii noştri, dacă noi n-am fi rămas ataşaţi de ei cu statornicie!” Când vor vedea pedeapsa, ei vor afla cine anume s-a abătut mai mult din drumul său!

43. Oare Tu nu-1 vezi pe cel care a luat ca idol (ilāh) pasiunea sa proprie[1920]? Iar Tu vrei să devii chezaş pentru el!?

44. Sau socoti Tu că cei mai mulţi dintre ei aud sau pricep? Ei nu sunt altceva decât ca dobitoacele şi chiar şi mai mult abătuţi din drumul lor!

45. Oare Tu n-ai văzut cum anume Domnul Tău întinde umbra[1921]? Dacă ar fi vrut, El ar fi făcut-o stabilă. Apoi, Noi am desemnat Soarele drept dovadă pentru aceasta.

46. Apoi, o atragem la Noi încetul cu încetul[1922].

47. Şi tot El a desemnat pentru voi noaptea ca un veşmânt[1923] şi somnul pentru odihnă, iar ziua pentru deşteptare (lucru).

48. Şi tot El trimite vânturile pentru vestirea milosteniei Sale[1924]! Într-adevăr, Noi coborâm din cer apa curată!

49. Ca să reînviem cu ea pământul mort şi o dăm de băut mulţimilor de animale şi oameni pe care i-am creat.

50. Iată cum le-am dezvăluit Noi, pentru ca ei (oamenii) să le ia drept pilde! Dar cei mai mulţi dintre oameni le contestă, în afară de necredinţa lor!

51. Dacă am fi vrut, Noi am fi trimis, negreşit, câte un mesager pentru fiecare cetate[1925]!

52. Deci, Tu să nu dai ascultare necredincioşilor! Şi luptă cu acesta[1926] împotriva lor, printr-o luptă mare!

53. El (Allah) este cel care dă drumul la două mări (ape), una fiind dulce şi răcoritoare, iar alta sărată şi amară şi aşază între ele un zid şi o barieră de netrecut[1927].

54. Şi tot El este cel care creează pe om din apă[1928], iar apoi face din el generaţie şi înrudire. Căci, Domnul Tău este Puternic!

55. Totuşi, ei (oamenii), lăsându-L pe Allah, adoră ceva care nu le aduce nici foloase şi nici pagube. Căci, necredinciosul îşi întoarce spatele de la Domnul său!

56. Noi Te-am trimis[1929] doar pentru bună vestire şi pentru avertizare!

57. Tu spune-le: „Eu nu cer de la voi vreo răsplată pentru aceasta[1930]! Afară de aceea ca, cine voieşte, să meargă pe drumul care duce spre Domnul său!”

58. Tu să ai încredere în Cel Viu care este Nemuritor! Şi preaslăveşte-L cu laude! Este de-ajuns că El cunoaşte păcatele robilor Săi!

59. El a creat cerurile şi pământul, precum şi tot ce se află între ele, în şase zile, iar apoi s-a aşezat pe Tron (Arş)! Întreabă pe cineva care are cunoştinţă cu privire la El.

60. Iar când li se spune: „Prosternaţi-vă în faţa celui Milostiv!”, ei zic: „Şi ce este milostivul acela? Noi să ne prosternăm înaintea celui pentru care Tu ne dai poruncă?” Iar aceasta măreşte şi mai mult îndărătnicia lor!

61. Slăvit fie cel care a creat în cer constelaţiile şi a pus în el o candelă (Soarele) şi o Lună strălucitoare!

62. Şi tot El este cel care a stabilit ca noaptea şi ziua să se succeadă, una după alta, spre a fi pildă pentru cei care vor să-L pomenească sau să-I fie recunoscători!

63. Robii celui Milostiv sunt tocmai cei care umblă pe pământ cu evlavie, iar când ignoranţii li se adresează[1931], ei spun: „Pace!”[1932]

64. Ei sunt cei care îşi petrec nopţile lor cu prosternare şi cu statul în picioare în faţa Domnului lor!

65. Şi zic: „O, Doamne! îndepărtează de la noi pedeapsa Iadului!” Într-adevăr, pedeapsa Lui rămâne ca o datorie de plătit[1933]!

66. Ce loc rău şi ce sălaş oribil este acela (Iadul)!

67. Şi ei sunt cei care, atunci când dau pomană, nu sunt nici risipitori şi nici avari, pentru că moderaţia se află între aceste două.

68. Tot ei sunt cei care nu invocă idolii, alături de Allah şi nu ucid un suflet, interzis de Allah, decât cu dreptate, şi nu săvârşesc adulter (zina)! Iar cine le săvârşeşte îşi va găsi pedeapsa!

69. Pedeapsa lor va fi îndoită, în Ziua de-apoi, şi ei vor rămâne acolo veşnic şi cu dispreţuire!

70. Afară de cei care se căiesc şi cer iertare şi săvârşesc fapte de laudă! Allah va schimba faptele lor rele în bine. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

71. Iar cine cere iertare şi face fapte bune, acela se întoarce la Allah izbăvit!

72. Şi tot ei (credincioşii) nu depun mărturie mincinoasă, iar când trec pe lângă ceva de bârfă, trec mai departe cu mândrie.

73. Iar când li se pomenesc din versetele Domnului lor, ei nu rămân surzi şi orbi faţă de ele.

74. Şi tot ei spun: „O, Doamne! Dă-ne nouă motive de satisfacţie de Ia soţiile noastre şi de la copiii noştri şi aşază-ne pe noi în fruntea celor cu smerenie!”

75. Tocmai aceştia vor fi răsplătiţi cu lucrurile cele mai înalte[1934] pentru răbdarea lor şi vor fi primiţi acolo prin salut şi cu pace!

76. Ei vor rămâne acolo în veci! Ce loc frumos şi ce sălaş bun de şedere!

77. Tu spune-le: „Domnul Meu nu va avea grijă de voi fără ruga voastră![1935] Căci, voi aţi strigat: [[Minciună!]][1936], iar aceasta va duce la pedepsirea voastră!”

[1886] El-Furkan: discernământ; se referă la Coran care îi învaţă pe oameni să deosebească binele de rău, adevărul de minciună, realul de imaginar etc.

[1887] Profetul Mahomed.

[1888] Idolatrii, necredincioşii.

[1889] A Profetului Mahomed.

[1890] Profetul Mahomed ar fi fost ajutat de alţii în alcătuirea Coranului (evrei, creştini etc).

[1891] Adică, versetele din Coran ar fi fost create de Profetul Mahomed, fiind ajutat şi de alţii.

[1892] Ca toţi oamenii.

[1893] Adică, să nu caute cele necesare traiului Său în alte părţi.

[1894] Musulmanii.

[1895] Despre Profetul Mahomed.

[1896] Decât comoara sau grădina de care a fost vorba în versetele de mai sus.

[1897] Ceasul cel din urmă (sfârşitul lumii).

[1898] Focul Iadului.

[1899] Regretând faptele rele săvârşite în viaţă.

[1900] Idolatrii, politeiştii.

[1901] Zeii, idolii.

[1902] O, Muhammed!

[1903] Completare la versetele de mai sus (7-8).

[1904] Îndemnarea musulmanilor la statornicie în credinţa lor, cu toate încercările la care puteau fi supuşi.

[1905] La Judecata de-apoi.

[1906] In ceea ce priveşte satisfacerea cererilor nelegiuiţilor despre îngeri.

[1907] Socotite de necredincioşi ca fapte bune.

[1908] Pe Diavolul cel ispititor.

[1909] Cartea: Coranul, propovăduirea Islamului, îndemnarea la credinţă.

[1910] Ca ceva de ne luat în seamă. Mărturia Profetului în Ziua Judecăţii de-apoi faţă de cei care credeau cu oarecare slăbiciune.

[1911] O, Muhammed!

[1912] Coranul a fost revelat în versete, treptat, într-un interval de 23 de ani. Arabii credeau că Tora şi Evanghelia au fost revelate, fiecare, integral şi deodată. Coranul se recită cu melodie (de obicei).

[1913] La Faraon şi egipteni.

[1914] Înecându-i în mare, în timpul plecării iudeilor din Egipt.

[1915] Prin Potop.

[1916] ER-Ress (AR-RASS): loc şi neam nedefinite (Rass = fântâni).

[1917] Au fost pedepsite pentru necredinţa lor.

[1918] Este vorba de populaţia din Sodoma a profetului Lot (Lut), nimicită prin ploaie cu pietre, ceea ce negustorii din Mekka puteau să observe în călătoriile lor cu negoţul.

[1919] Pentru Judecata de-apoi.

[1920] Referire la idolatrii care credeau în diferite obiecte atrăgătoare, iar ulterior le abandonau în favoarea altor obiecte şi mai atrăgătoare.

[1921] În funcţie de poziţia Soarelui faţă de obiecte umbra se micşorează sau se lungeşte.

[1922] Este vorba de umbra care se lungeşte treptat, până dispare la apusul Soarelui.

[1923] Întunericul este comparat cu un veşmânt.

[1924] Adică, ploaia care aduce belşug.

[1925] De aici se apreciază că Mahomed a fost trimis ca Profet universal, pentru toţi oamenii şi nu numai pentru o anume comunitate (arabă).

[1926] Cu Coranul.

[1927] Acest verset a fost interpretat în mai multe feluri: (1) Apele dulci ale râurilor (fluviilor) se varsă în mări şi oceane; (2) Diferite ape se despart între ele prin fâşii de uscat (zona Suezului, înainte de săparea Canalului Suez); (3) Credincioşii (ape dulci) şi necredincioşii (ape amare), care convieţuiesc, dar nu se confundă între ei în credinţă.

[1928] Spermă (picătură).

[1929] O, Muhammed!

[1930] Pentru propovăduirea Islamului, potrivit Coranului.

[1931] Cu cuvinte de batjocură.

[1932] Selemen! În sensul de: „Lasă-i şi treci mai departe”, deci, fără a-i jigni pe cei care îi luau în derâdere (pe musulmani).

[1933] Adică, pedeapsa făgăduită se menţine în veci şi va fi adusă la îndeplinire pentru cei păcătoşi.

[1934] În Paradis.

[1935] Versetul se adresează necredincioşilor.

[1936] Pentru credinţa islamică, pentru Coran, pentru Adevăr.

26. EL-ŞUARA

(POEŢII)[1937] Sûra-26, Mekka: 227 versete (afară de: 197, 224-227)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tā! Sīn! Mīm![1938]

2. Iată versetele Cărţii de faţă!

3. Se poate ca Tu să fii cuprins de supărare pentru faptul că ei nu cred!

4. Dacă voim Noi, coborâm din cer un semn asupra lor, la care ei vor rămâne cu capetele plecate[1939].

5. Şi nu există un îndemn venit din partea celui Milostiv de care ei să nu-şi întoarcă spatele lor.

6. Şi ei strigă: „Minciună!” Dar, le va ajunge vestea despre cele pe care ei le luau în batjocură.

7. Oare n-au văzut ei - pe pământ - câte perechi frumoase[1940] am făcut Noi să crească?

8. Este un semn în aceasta[1941]! Totuşi, cei mai mulţi dintre ei nu cred.

9. Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

10. Iar când Domnul Tău i-a poruncit lui Moise (Musa): Du-te la acel popor de nelegiuiţi,

11. Neamul Faraonului! Oare nu vor fi cu smerenie?

12. El (Musa) zise: „O, Doamne! Eu mă tem ca ei să nu mă socoată mincinos!

13. Şi inima mea[1942] se va strânge, iar limba mea nu se va slobozi! De aceea, trimite-l şi pe Aaron (Harun)!

14. Şi mă acuză ei de o vină[1943]. Mă tem, deci, ca ei să nu mă ucidă.”

15. El (Allah) zise: „Deloc! Mergeţi amândoi cu semnele Noastre! Căci Noi suntem cu voi şi Auzim!

16. Mergeţi la Faraon şi spuneţi-i: [[Noi suntem trimişii Stăpânului lumilor!

17. Trimite-i pe Fiii lui Israel împreună cu noi![1944]]]”

18. El (Faraonul) zise: „Nu te-am crescut noi, lângă noi, când erai mic? N-ai petrecut tu printre noi mulţi ani din viaţa ta?

19. Apoi, tu ai săvârşit fapta pe care ai făptuit-o şi te numeri printre cei ingraţi[1945]!”

20. Eu - zise Moise - am făcut fapta aceea când mă nu-măram dintre cei rătăciţi.

21. Şi am fugit dintre voi de teama voastră. Apoi, Domnul meu mi-a dăruit înţelepciune şi m-a desemnat dintre mesageri.

22. Iar binefacerea de care îmi vorbeşti este că tu i-ai înrobit pe Fiii lui Israel[1946]!”

23. Faraonul zise: „Şi cine este Stăpânul Lumilor?”

24. (Moise) spuse: Stăpânul cerurilor şi al pământului şi al celor ce se află între ele, dacă veţi crede cu adevărat.

25. (Faraon) zise celor din jurul său: „Voi nu auziţi?”

26. El (Moise) zise: „Domnul vostru şi Domnul părinţilor voştri de dinaintea voastră!”

27. (Faraon) zise: „Solul trimis la voi este un nebun!”

28. El (Moise) zise: „El este Stăpânul Răsăritului şi Apusului şi tuturor celor aflate între ele, dacă pricepeţi!”

29. (Faraon) zise: „Dacă tu invoci un alt idol (ilāh), afară de mine, atunci, eu te voi pune în temniţă!”

30. El (Moise) zise: „Chiar dacă ţi-am adus ceva clar?”

31. El (Faraon) zise: „Adu-l, dacă te numeri printre cei sinceri!”

32. El (Moise) aruncă toiagul său, care deveni un şarpe[1947] adevărat,

33. Apoi, şi-a scos mâna, care li s-a părut albă celor care se uitau[1948].

34. El (Faraonul) zise fruntaşilor din jurul său: „Acesta este un magician deştept!

35. El vrea să vă scoată din ţinutul vostru cu magia lui! Ce porunciţi?”

36. Ei (dregătorii) ziseră: „Dă un răgaz, lui şi fratelui său şi trimite prin oraşe strângători[1949];

37. Ca să-ţi prezinte pe toţi magicienii pricepuţi!”

38. Astfel, au fost adunaţi magicienii în ziua anume ştiută.

39. Şi oamenilor li s-a spus: „Să vă adunaţi şi voi!”

40. [Ei ziseră]: „Poate îi vom urma pe magicieni, dacă ei devin biruitori!”

41. Iar când au venit magicienii, ei i-au zis Faraonului: „Dacă vom fi noi cei biruitori, va exista, desigur, o răsplată pentru noi!”

42. El zise: „Desigur! Veţi fi printre apropiaţii mei!”

43. Moise le-a zis: „Aruncaţi voi, ce aveţi de aruncat!”

44. Şi aruncară ei coardele (funiile) şi toiagele lor, zicând: „Pentru puterea Faraonului! Noi vom fi cei biruitori!”[1950]

45. Apoi, aruncă Moise toiagul său, care a început să devoreze născocirile lor.[1951]

46. Atunci, magicienii s-au prosternat,

47. Zicând: „Noi credem în Stăpânul Lumilor,

48. Stăpânul lui Moise şi Aaron[1952]!”

49. El (Faraonul) zise: „Voi credeţi în el înainte ca eu să vă dau voie? El era, de fapt, mai-marele vostru, care v-a învăţat magia[1953]! Dar veţi afla! Eu voi tăia mâinile şi picioarele voastre cruciş[1954] şi vă voi spânzura pe toţi!”

50. Ei ziseră: „Nu-i nimic rău în asta! Căci, ne vom întoarce la Domnul nostru!

51. Şi sperăm ca Domnul nostru să ne ierte păcatele noastre, pentru că noi am fost primii dintre cei care au crezut!”

52. Şi i-am revelat Noi lui Moise: „Porneşte noaptea cu robii Mei[1955]! Veţi fi urmăriţi!”

53. Iar Faraonul a trimis prin oraşe strângători [de oşti],

54. Zicând: „Ei (evreii) sunt un număr mic de adunătură,

55. Care provoacă ura noastră[1956]!

56. Iar noi suntem o adunare bine pregătită[1957]!”

57. Noi i-am scos din grădini şi de printre izvoare[1958],

58. Şi dintre comorile lor şi din locurile lor de petrecere;

59. Pentru ca, în felul acesta, să-i facem moştenitori pe Fiii lui Israel.

60. Şi s-au pus ei pe urmele lor, la răsăritul Soarelui.[1959]

61. Apoi, când cele două adunări s-au văzut, oamenii lui Moise au zis:b„Iată-ne ajunşi din urmă!”

62. El (Moise) le-a spus: „Nicidecum! Căci, Domnul meu este alături de mine şi mă va călăuzi!”

63. Apoi, Noi i-am revelat lui Moise: „Loveşte cu toiagul tău marea!” Atunci, ea s-a despicat, iar fiecare bucată era mare ca un munte.[1960]

64. Şi pe ceilalţi i-am făcut să se apropie[1961].

65. Iar pe Moise l-am salvat împreună cu cei aflaţi lângă el,

66. Apoi, Noi i-am înecat pe ceilalţi[1962].

67. În aceasta există, într-adevăr, un semn! Dar cei mai mulţi dintre ei nu cred!

68. Dar Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

69. Şi aminteşte-le[1963] istorisirea despre Abraham (Ibrahim)

70. Când el zise tatălui său şi poporului său: „Pe cine veneraţi voi?”

71. Ei ziseră: „Noi venerăm pe idoli şi vom continua să le rămânem devotaţi!”

72. El le spuse: „Oare ei vă aud pe voi când voi îi invocaţi?

73. Sau vă aduc ei foloase sau vă pricinuiesc pagube?”

74. Ei ziseră: „Dar noi i-am găsit pe părinţii noştri procedând astfel!”

75. El le spuse: „Şi i-aţi văzut voi pe cei care îi invocaţi;

76. Voi şi strămoşii voştri, de dinaintea voastră?

77. Ei sunt duşmanii mei, în afară de Stăpânul Lumilor,

78. Care m-a creat şi mă călăuzeşte pe mine,

79. Şi tot El mă hrăneşte şi îmi dă de băut.

80. Iar când mă îmbolnăvesc, tot El mă vindecă,

81. Şi tot El îmi va aduce moartea şi apoi mă va învia,

82. Şi tot El este cel de la care, în Ziua Judecăţii, eu nădăjduiesc să-mi ierte păcatele mele.”

83. „O, Doamne! Dă-mi înţelepciune şi aşază-mă, pe mine, lângă oamenii de bine!

84. Şi fă-mă să fiu pomenit ca devotat de către cei care vor urma!

85. Şi desemnează-mă, pe mine, printre moştenitorii Paradisului cel Binefăcător!

86. Şi iartă-l pe tatăl meu! Căci, el s-a numărat dintre cei rătăciţi!

87. Şi nu mă face să mă ruşinez în Ziua învierii!

88. Ziua în care nu vor fi de folos nici avuţia şi nici odraslele!”[1964]

89. Afară de cei care vor veni la Allah cu inima purificată!

90. Atunci, Raiul se va apropia de cei cu smerenie!

91. Iar Infernul li se va arăta celor rătăciţi!

92. Şi li se va spune: „Unde sunt cei pe care îi invocaţi voi[1965],

93. În afară de Allah? Oare ei vă ajutau pe voi sau se ajutau singuri, pe ei înşişi?

94. Ei (idolii) vor fi aruncaţi acolo (în Iad), ei şi cei rătăciţi;

95. Toţi, împreună cu oştile Satanei.”

96. Acolo, certându-se unii cu alţii, ei vor spune:

97. „Jurăm pe Allah că noi am fost într-o rătăcire clară,

98. Când vă socoteam egalii Stăpânului Lumilor![1966]

99. Cei care ne conduceau în rătăcire nu erau decât nişte nelegiuiţi!

100. Iar pentru noi nu mai există mijlocitori!

101. Şi nici prieteni devotaţi!

102. De-ar exista, din nou, întoarcere pentru noi[1967], atunci, noi vom fi printre cei credincioşi!”

103. Iată, în aceasta se află un semn! Dar cei mai mulţi dintre ei nu cred!

104. Însă, Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

105. Şi cei din poporul lui Noe (Nuh) i-au socotit mincinoşi pe mesageri,

106. Când Noe, frate cu ei[1968], le-a spus: „Oare nu veţi fi cu smerenie?

107. Căci, sunt mesager demn de încredere, trimis la voi!

108. Temeţi-vă, deci, de Allah şi supuneţi-vă Mie!

109. Iar eu nu cer de la voi vreo răsplată. Răsplata mea depinde de Stăpânul Lumilor.

110. Temeţi-vă, deci, de Allah şi daţi-mi ascultare mie!”

111. Ei ziseră: „Să credem noi în tine, de vreme ce ţi se supun doar cei mai de jos[1969]?”

112. El zise: „Oare eu cunosc ceea ce fac ei?

113. Socoteala lor nu depinde decât de Allah, dacă pricepeţi voi.

114. Iar eu nu pot să-i gonesc pe cei care cred[1970]!

115. Căci, eu nu sunt decât unul care avertizează în mod clar!”

116. Ei ziseră: „O, Noe (Nuh)! Dacă nu taci, te vei număra printre cei ucişi cu pietre!”

117. El (Noe) zise: „O, Doamne! Cei din poporul meu mă socot mincinos!

118. Hotărăşte, deci, între mine şi ei şi salvează-mă, pe mine, precum şi pe cei care cred împreună cu mine!”

119. Iar Noi i-am salvat, pe el şi pe cei aflaţi împreună cu el, punându-i în corabie.

120. Apoi, i-am înecat pe cei rămaşi.[1971]

121. Desigur, în aceasta există o pildă! Totuşi, cei mai mulţi dintre ei nu cred!

122. Dar Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

123. Şi cei din [poporul] Aad au socotit mincinoşi pe mesagerii lor[1972].

124. Când Hud, fratele lor[1973], le-a spus: „Oare nu veţi arăta supunere?

125. Căci, eu sunt un mesager vrednic de crezare pentru voi!

126. Temeţi-vă, deci, de Allah şi ascultaţi-mă pe mine!

127. Eu nu cer de la voi vreo răsplată. Răsplata mea depinde de Stăpânul Lumilor.

128. Oare veţi mai construi pe fiecare colină câte un semn[1974] pentru distracţia voastră?

129. Şi veţi mai face construcţii, ca şi cum veţi rămâne veşnici?

130. Iar când apucaţi, veţi mai apuca oare cu ură?

131. Temeţi-vă, deci, de Allah şi ascultaţi de mine!

132. Şi temeţi-vă de Cel care vă oferă ceea ce voi ştiţi,

133. Şi care vă ajută cu animale şi cu copii

134. Şi cu grădini şi cu izvoare!

135. Într-adevăr, eu mă tem, pentru voi, de pedeapsă în Ziua cea mare!”

136. Ei ziseră: „Pentru noi este totuna, dacă tu ne ţii predici sau dacă nu te numeri printre predicatori[1975]!

137. Acestea nu sunt decât tradiţii[1976] de la strămoşii noştri!

138. Iar noi nu vom fi pedepsiţi!”

139. Astfel, l-au socotit mincinos, iar Noi i-am făcut să piară. Iată, în aceasta există o pildă, dar cei mai mulţi dintre ei nu cred!

140. Însă, Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

141. Şi cei din (poporul) Semud i-au socotit mincinoşi pe mesagerii lor.

142. Când Salih, fratele lor[1977], le-a spus: „Oare nu veţi fi cu teamă?

143. Căci, eu sunt un trimis vrednic de crezare pentru voi!

144. Temeţi-vă, deci, de Allah şi ascultaţi-mă pe mine!

145. Eu nu cer de la voi vreo răsplată. Căci, răsplata mea priveşte doar pe Stăpânul Lumilor[1978]!

146. Oare voi veţi fi lăsaţi în siguranţă, printre cele ce aveţi aici,

147. Printre grădini şi izvoare?

148. Şi printre culturi de cereale şi curmale cu ciorchini?

149. Oare veţi mai săpa în munţi locuinţe ca nişte meşteri iscusiţi?

150. Temeţi-vă, deci, de Allah şi ascultaţi-mă pe mine!

151. Şi nu vă supuneţi poruncilor celor risipitori (stricaţi)!

152. Care provoacă dezordine pe pământ şi nu fac bine!”

153. Ei ziseră: „Tu faci parte dintre cei vrăjiţi!

154. Tu nu eşti decât un om ca şi noi! Fă, deci, o minune, dacă eşti sincer!”

155. El zise: „Iată o cămilă! Ea are de băut şi voi aveţi de băut, o zi anume[1979]!

156. Şi să nu vă atingeţi de ea cu răutate! Căci, vă va apuca pedeapsa acelei zile mari!”

157. Dar ei au tăiat-o, iar dimineaţa s-au căit!

158. Întrucât, i-a apucat pedeapsa[1980]. Iată, aici se află o pildă! Totuşi, cei mai mulţi dintre ei nu cred!

159. Dar Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

160. Şi cei din poporul lui Lot[1981], de asemenea, i-au socotit mincinoşi pe mesagerii lor.

161. Când Lot, frate cu ei, le-a zis: „Oare nu veţi fi cu frică?

162. Eu sunt un mesager vrednic de crezare pentru voi!

163. Temeţi-vă deci de Allah şi daţi-mi ascultare mie!

164. Iar eu nu cer de la voi nici un fel de răsplată. Răsplata mea priveşte numai pe Stăpânul Lumilor.

165. Oare trebuie ca voi să vă uniţi cu bărbaţii, dintre toţi ceilalţi[1982]?

166. Şi să lăsaţi la o parte soţiile voastre, create de Domnul vostru pentru voi? Voi sunteţi, negreşit, un popor de răzvrătiţi!”

167. Ei ziseră: „O, Lot! Dacă nu încetezi, tu vei fi alungat!’

168. El le zise: „Eu detest felul vostru de a proceda.

169. Doamne! Salvează-mă pe mine şi familia mea de ceea ce fac ei!”

170. Astfel, Noi l-am salvat pe el şi familia sa, cu toţii,

171. Afară de o neputincioasă[1983], dintre cei rămaşi în urmă.

172. Apoi, i-am nimicit pe ceilalţi.

173. Am făcut să plouă asupra lor o ploaie; şi ce ploaie straşnică pentru cei care fuseseră avertizaţi!

174. Iată, în aceasta există o pildă! Dar cei mai mulţi dintre ei nu cred!

175. Dar Domnul Tău este Puternic şi Milostiv!

176. Şi locuitorii din Eyke[1984] i-au socotit mincinoşi pe mesagerii lor!

177. Când Şuayb le-a spus: „Oare voi nu veţi fi cu smerenie?

178. Eu sunt un trimis demn de crezare pentru voi.

179. Temeţi-vă, deci, de Allah şi supuneţi-vă mie!

180. Iar eu nu cer de la voi nici un fel de răsplată; căci, răsplata mea nu priveşte decât pe Stăpânul Lumilor.

181. Măsuraţi corect şi nu înşelaţi!

182. Şi cântăriţi cu balanţa corectă!

183. Şi nu însuşiţi lucrurile oamenilor şi nu provocaţi răutăţi pe pământ, ca nişte intriganţi!

184. Temeţi-vă de Cel care v-a creat pe voi, precum şi generaţiile de dinaintea voastră!”

185. Ei ziseră: „Tu faci parte dintre cei vrăjiţi!

186. Tu nu eşti decât un om ca şi noi! Iar noi te socotim un mincinos!

187. Fă, deci, să cadă asupra noastră bucăţi din cer, dacă eşti sincer!”

188. El[1985] le spuse: „Domnul meu cunoaşte bine faptele voastre!”

189. Dar ei l-au socotit mincinos! Apoi, i-a apucat pedeapsa din ziua cu umbra[1986] care a fost ca pedeapsa din Ziua cea mare.

190. Iată, întru aceasta se află o pildă! Cei mai mulţi nu cred!

191. Dar Domnul Tău[1987] este Puternic şi Milostiv!

192. Acesta (Coranul) este, negreşit, ceea ce a coborât (revelat) Stăpânul Lumilor!

193. Iar cu El a coborât şi Duhul cel credincios[1988]

194. În inima Ta[1989], pentru ca Tu să fii dintre cei care avertizează[1990],

195. Într-o limbă arabă clară.

196. Iar aceasta, de asemenea, era scrisă în Scripturile de dinainte[1991].

197. Oare nu este o dovadă pentru ei că învăţaţii Fiilor lui Israel aveau cunoştinţă despre aceasta[1992]?

198. Şi dacă Noi L-am fi revelat (Coranul) unuia dintre străini[1993]

199. Şi dacă acela L-ar fi recitat, atunci, ei (arabii) nu l-ar fi crezut pe el.

200. În felul acesta îl facem Noi să pătrundă în inimile celor nelegiuiţi[1994]!

201. Totuşi, ei nu vor crede în El până ce nu vor vedea pedeapsa dureroasă;

202. Care va veni, negreşit, peste ei, pe neaşteptate, fără ca ei să-şi dea seama de aceasta.

203. Atunci, ei vor spune: ,,Oare ni se va da un răgaz?”

204. Oare ei vroiau ca pedeapsa Noastră să le vină în grabă?

205. Dacă Noi îi vom lăsa să se veselească mai mulţi ani,

206. Apoi să le vină ceea ce li se făgăduia prin ameninţarea lor.

207. Atunci, tot nu le va fi de nici un folos cele de care se bucurau ei.

208. Noi n-am nimicit nici un ţinut fără să nu fi avut prevenitori;

209. Pentru îndemnare [la credinţă]. Căci, Noi nu facem nedreptate[1995]!

210. Şi nu L-au coborât diavolii[1996]!

211. Aceasta nu li se cuvine lor şi ei nici nu sunt în stare[1997],

212. Căci, ei au fost îndepărtaţi de la orice fel de auzire[1998].

213. Tu nu invoca, deci, vreun idol (ilāh), alături de Allah, ca să nu Te numeri printre cei demni de pedeapsă[1999].

214. Şi avertizează-i pe cei apropiaţi de Tine din tribul Tău!

215. Şi lasă aripa Ta ocrotitoare deasupra credincioşilor care Te urmează pe Tine.

216. Iar dacă Ţi se împotrivesc, atunci, Tu spune-le: „Eu stau departe de faptele voastre!”

217. Şi să Te bizui în cel Puternic şi Milostiv!

218. Care Te vede când Te ridici [pentru slujbă]

219. Şi când Te mişti printre cei care se prosternează.

220. Căci, El Aude şi Ştie!

221. Să vă dau de veste la cine anume coboară diavolii?

222. Ei coboară la toţi calomniatorii şi păcătoşii!

223. Ei îşi pleacă auzul lor [către diavoli], cei mai mulţi dintre ei sunt mincinoşi[2000]!

224. Iar cât priveşte pe poeţi, pe ei îi urmează cei rătăciţi!

225. Oare Tu nu-i vezi cum rătăcesc ei prin toate văile[2001]?

226. Şi cum spun ceva ce ei nu fac?

227. Cu excepţia celor care cred şi săvârşesc fapte de laudă şi pomenesc mult pe Allah şi care se apără, pe ei înşişi, când sunt tiranizaţi[2002]. Şi vor afla, cei care fac nedreptăţi, spre ce întorsătură anume se vor întoarce ei!

[1937] Vezi versetul: 224 şi întregul conţinut al acestei Sura, care demonstrează însuşirile Profetului Mahomed ca profet şi nu ca poet, aşa cum îl caracterizau unii dintre contemporanii Săi.

[1938] T. S. M.: Litere cu sensuri nedefinite, cabalistice.

[1939] În verset: „cu gâturile răsucite”; în sensul că se vor închina cu plecăciune.

[1940] Este vorba de cupluri de plante, animale etc.

[1941] Semnul puterii lui Allah.

[1942] În verset: pieptul meu.

[1943] Aluzie la uciderea unui egiptean de către Moise într-o ceartă cu un iudeu, faptă pentru care el a trebuit să fugă din Egipt.

[1944] Ca să plece din Egipt.

[1945] În sensul că Moise n-ar recunoaşte binele făcut de Faraon, care, după tradiţie, îl crescuse pe Moise la Curtea Sa, ridicându-1 până la rangurile cele mai înalte.

[1946] În Egipt, iudeii erau trataţi ca nişte sclavi, de către Faraoni.

[1947] După unii ar fi devenit un balaur.

[1948] Se spune că Moise era negru, dar, în acel moment, mâna sa devenise albă, prin minune, ca şi toiagul devenit şarpe (balaur).

[1949] De magicieni egipteni.

[1950] Se spune că cele aruncate de magicieni se transformară în şerpi.

[1951] Toiagul aruncat de Moise s-a transformat într-un balaur, înghiţind şerpii magicienilor egipteni.

[1952] Musa şi Harun.

[1953] Referire la Moise.

[1954] Adică, mâna dreaptă şi piciorul stâng sau mâna stângă şi piciorul drept.

[1955] Începerea Exodului iudeilor din Egipt.

[1956] Pentru faptul că iudeii au pornit pentru a ieşi din Egipt fără îngăduinţa Faraonului.

[1957] Egipteni, pentru urmărirea iudeilor fugari.

[1958] Unde faraonul şi oamenii lui petreceau.

[1959] Adică, dimineaţa oştile Faraonului au pornit în urmărirea evreilor plecaţi împreună cu Moise şi cu Aaron.

[1960] După tradiţia islamică în mare s-au format 12 căi de uscat, pe fiecare din ele trecând unul din cele 12 triburi ale iudeilor (ar fi vorba de Marea Roşie).

[1961] Pe egiptenii care, urmărindu-i pe iudei, voiau să intre şi ei în mare, pe căile uscate.

[1962] Pe Faraon şi pe oştenii săi, prin împreunarea apelor mării, după trecerea iudeilor.

[1963] Idolatrilor; O, Muhammed!

[1964] Aceasta a fost ruga profetului Abraham (Ibrahim) către Allah (v: 83-89).

[1965] Zeii, idolii etc.

[1966] Astfel se vor adresa cei rătăciţi idolilor invocaţi în timpul vieţii lor.

[1967] Pe pământ, în viaţă.

[1968] Adică, desemnat ca profet din rândurile poporului respectiv.

[1969] Cei săraci, socotiţi din societatea inferioară.

[1970] Chiar dacă sunt săraci.

[1971] Cu Potopul

[1972] Hud (Hod): profet.

[1973] Provenit tot din poporul Aad.

[1974] Ri’: drumuri, locuri de trecere, palate etc, pentru satisfacerea plăcerilor lor.

[1975] La credinţă, pe drumul lui Allah.

[1976] Cele ce făceau ei, de obicei.

[1977] Adică, fiind unul dintre ei şi nu o fiinţă supranaturală, ca şi Hud (Hod).

[1978] Lumea de-aici şi lumea de dincolo, adică Stăpânul Absolut (Allah).

[1979] O zi da şi o zi nu.

[1980] Fiind nimiciţi de un zgomot cutremurător.

[1981] Lot (Lut: trimis ca profet).

[1982] Aluzie la homosexualitate, interzisă de Islam (prin Coran).

[1983] După tradiţie, ar fi vorba de soţia profetului Lot (Lut), care a rămas păgână, împreună cu alţi idolatri.

[1984] Eyke (Ayka): „pădure”, „loc păduros”; este vorba de locuitorii din Medyen (Madyan), ţinutul profetului Şuayb.

[1985] Şuayb.

[1986] Produsă de un nor imens, din care avea să cadă o ploaie cu foc, nimicindu-I pentru necredinţa lor.

[1987] O, Muhammed!

[1988] Este vorba de îngerul Gabriel (Djebrail), purtătorul Coranului pentru Profetul Mahomed prin revelaţie.

[1989] O, Muhammed!

[1990] Despre Judecata de-apoi, pentru necredinţă.

[1991] În sensul că în Scripturile anterioare Coranului (Biblia, Evanghelia etc.) se menţiona despre venirea unui alt profet, fiind vorba de Mahomed (şi de Coran).

[1992] De ceea ce se scria în Scripturile vechi despre venirea unui profet, purtând trăsăturile Profetului Mahomed.

[1993] În sensul de ne-arab, necunoscător al limbii arabe.

[1994] Coranul fiind revelat în limba arabă, era înţeles de arabii păgâni (idolatri) şi de alţi necredincioşi vorbitori de arabă.

[1995] Deci, Allah pedepseşte un popor abia după ce i-a trimis un profet, dar care n-a fost crezut.

[1996] Coranul; lui Mahomed, prin revelaţie, căci Diavolii au fost excluşi.

[1997] Să transmită revelaţia. Răspuns acuzaţiilor aduse de idolatri.

[1998] A mesajelor divine.

[1999] Versetul se adresează Profetului Mahomed, iar prin El, tuturor musulmanilor.

[2000] Pentru că ascultă de la Diavoli mesaje mincinoase.

[2001] Contestarea literaturii poetice arabe imorale de până atunci (până la Islam).

[2002] Sunt apăraţi poeţii cu bun simţ, care se apărau faţă de atacurile poeţilor arabi idolatri, aşa cum era, mai ales, la începuturile Islamului. Profetul însuşi îi încuraja pe poeţii care apărau cauza Islamului.

27. EL-NEML

(FURNICA)[2003] Sûra-27, Mekka: 93 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tā! Sin[2004]! Iată versetele Coranului şi ale Cărţii evidente!

2. Călăuză şi bună-vestire pentru credincioşi

3. Care îndeplinesc rugăciunea şi achită obligaţia (zekāt) şi cred în Lumea de-dincolo cu convingere.

4. Cât priveşte pe cei care nu cred în Lumea de-apoi, Noi am împodobit faptele lor, iar ei se află în rătăcire.

5. Pentru ei există o pedeapsă aspră, iar în Lumea de-apoi vor avea de pierdut.

6. Acest Coran Ţi-a fost insuflat[2005] de către posesorul de înţelepciune şi de ştiinţă!

7. Cândva, Moise (Musa) spuse celor din familia sa: „Eu văd un foc; vă voi aduce de acolo o veste sau voi veni cu o flacără, ca să vă încălziţi!”

8. Iar când s-a dus acolo, I s-a strigat[2006]: „Binecuvântat fie cel de la locul unde se află focul[2007], ca şi cei din jurul său[2008]!” Slavă lui Allah, Stăpânul lumilor!

9. „O, tu, Moise! Eu sunt Allah cel Puternic şi Înţelept!

10. Aruncă-ţi toiagul!” Iar când îl văzu mişcându-se ca un şarpe, el se întoarse numaidecât în fugă, fără să se mai uite înapoi. „O, Moise! Nu te speria! Căci, mesagerii nu se sperie lângă Mine!

11. Afară de cei nelegiuiţi. Dar Eu sunt Iertător şi Milostiv faţă de cei care răspund răului cu binele.

12. Şi bagă mâna ta în buzunarul tău! Ea va ieşi albă, fără cusur! Cu cele nouă semne (minuni)[2009] să te duci la Faraon şi la cei din neamul său. Căci, ei sunt un popor de nelegiuiţi!”

13. Când semnele noastre au fost prezentate în faţa lor, în mod clar, ei au spus: „Aceasta este vrăjitorie clară!”

14. Şi le-au tăgăduit din nelegiuirea şi din trufia lor, cu toate că, în sinea lor, credeau în ele. Priveşte care anume a fost sfârşitul celor care provoacă dezordine[2010]!

15. Şi i-am hărăzit Noi cu ştiinţă pe David şi pe Solomon[2011], iar ei au spus: „Mulţumire lui Allah, care ne-a dăruit virtuţi mai mari faţă de mulţi robi credincioşi de-ai Săi!”

16. Iar Solomon l-a moştenit pe David şi a zis: „O, voi, oameni! Noi am fost învăţaţi să grăim cu păsările şi ni s-au dăruit din toate bunurile.” Iată, în aceasta există virtute clară!

17. Şi au fost adunate lângă Solomon oştile sale, formate din duhuri (djinn) şi din oameni şi din păsări, care s-au aranjat în ordine.

18. Apoi, când au ajuns în Valea Furnicilor, o furnică a spus: „O, voi, furnicilor! Intraţi în cuiburile voastre, ca să nu fiţi strivite de Solomon şi de oştile sale fără ca ei să-şi dea seama!”

19. Şi a surâs el (Solomon) la vorbele ei, zicând: „Doamne! Îngăduie-mi să-Ţi aduc mulţumirea mea pentru binefacerea cu care m-ai hărăzit pe mine, ca şi pe părinţii mei şi fă-mă să săvârşesc fapte bune şi să intru prin milostivirea Ta printre robii Tăi făptuitori de bine!”

20. Apoi, trecu să vadă păsările şi zise: „De ce nu văd pupăza? Oare este lipsă?

21. O voi pedepsi cu o pedeapsă aspră sau îi voi lua gâtul! Sau îmi va aduce o dovadă clară[2012]!”

22. Dar ea nu stătea prea departe şi zise: „Eu am aflat ceva, pe care tu nu l-ai aflat. Eu ţi-am adus de la Saba[2013] o veste adevărată.

23. Eu am aflat că acolo porunceşte o femeie, căreia i s-au dăruit toate bunurile şi că are un tron măreţ.

24. Şi că ea şi poporul ei se închină Soarelui, în locul lui Allah. Diavolul a înfrumuseţat faptele lor şi i-a abătut din calea cea dreaptă. De aceea, ei nu se călăuzesc bine!”

25. Să nu se închine ei lui Allah, care scoate la suprafaţă tot ce există în ceruri şi pe pământ şi care ştie ceea ce voi tăinuiţi, precum şi ceea ce daţi pe faţă!?

26. Allah! Nu există idol, afară de El, Stăpânul Tronului cel măreţ!

27. El (Solomon) zise: „Vom vedea dacă tu spui adevărul sau faci parte dintre mincinoşi!

28. Du-te cu această depeşă de-a mea şi pune-o în faţa lor! Apoi, depărtează-te de ei şi vezi ce anume vor face la întoarcerea ta!”[2014]

29. Ea (Regina) zise: „O, voi, dregătorii mei! Mi s-a lăsat în faţă o depeşă demnă de respect!

30. Ea a venit de la Solomon şi iat-o: În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

31. Nu fiţi trufaşi faţă de Mine şi veniţi cu supunere!”

32. Ea (Regina) zise: „O, voi, dregători! Răspundeţi-mi în legătură cu porunca mea[2015]! Căci, eu nu hotărăsc nimic dacă voi nu veţi fi de faţă!”

33. Ei ziseră: „Noi suntem puternici şi deţinem forţă! Dar porunca este a ta! Deci, vezi ce anume vei porunci!”

34. Ea (Regina) zise: „Într-adevăr, când regii pătrund într-un ţinut[2016], ei îl răvăşesc, iar pe cei mai puternici dintre locuitori îi aduc într-o stare de umilinţă. Aşa fac ei!

35. Eu le voi trimite un dar şi voi vedea cu ce anume se vor întoarce solii mei!”

36. Iar la sosirea lor la Solomon, el zise: „Voi vreţi să mă ajutaţi pe mine cu unele obiecte? Ceea ce mi-a dat Allah este mult mai bun decât ceea ce v-a dat vouă! Dar voi vă lăudaţi cu darul vostru!

37. Întoarce-te la ei[2017]/ Iar noi vom veni cu oşti, împotriva cărora nu vor putea rezista, şi îi vom scoate de acolo umiliţi şi în stare de înjosire!”

38. Apoi, el (Solomon) zise: „O, voi, dregătorii mei! Cine anume dintre voi poate să-mi aducă Tronul ei, înainte de venirea lor la mine cu supunere?”

39. Atunci, unul mai îndrăzneţ dintre Djinn[2018] zise: „Eu ţi-l voi aduce chiar şi înainte ca tu să te ridici de la locul tău! Căci, eu sunt puternic şi demn de crezare!”

40. Cineva care avea ştiinţă de Carte[2019], zise: „Eu ţi-l voi aduce chiar şi mai înainte ca tu să clipeşti din ochi!” Iar când el (Solomon) l-a văzut (Tronul) aşezat lângă el, zise: „Aceasta este o mărinimie a Domnului meu ca să mă încerce dacă sunt recunoscător sau un nerecunoscător. Dar cel care este recunoscător este recunoscător pentru propriul său suflet, iar cât priveşte pe cel nerecunoscător, [acela să ştie că] Domnul meu este plin de mărinimie!”

41. El [mai] zise: „Prefaceţi Tronul ei de nerecunoscut pentru ea! Să vedem dacă ea se călăuzeşte sau face parte dintre cei rătăciţi[2020]!”

42. Iar când a venit, i s-a spus: „Aşa era Tronul tău?” Ea zise: „Întocmai ca acesta! De fapt, nouă ni se dăduse ştiinţă de mai înainte, iar noi deja am devenit supuşi[2021].”

43. Pe ea o împiedicau ceea ce invoca ea, în afară de Allah[2022]. De aceea ea făcea parte dintr-un popor de necredincioşi!

44. I s-a spus: „Intră în Palat!” Iar când l-a văzut, ea a crezut că este vorba de o apă adâncă[2023] şi şi-a dezvelit picioarele sale de-a binelea. Atunci, el (Solomon) zise: „Acesta este un loc acoperit cu cristal strălucitor!” Ea zise: „O, Doamne! într-adevăr, eu am păcătuit faţă de propriul meu suflet! Mă supun, împreună cu Solomon, lui Allah, Stăpânul Lumilor![2024]”

45. Noi am trimis, la cei din poporul Semud (Samud), pe Salih, frate cu ei, care le-a spus: „Supuneţi-vă lui Allah!”, iar ei s-au împărţit în două tabere, luându-se la ceartă.

46. El (Salih) le-a zis: „O, poporul meu! Oare de ce căutaţi voi, în grabă, răul, înaintea binelui? De ce nu cereţi iertare de la Allah? Poate că veţi fi milostiviţi!”

47. Ei ziseră: „Noi vedem în tine şi în cei care se află împreună cu tine o pasăre (un semn) de rău augur!” El le zise: „Pasărea voastră[2025] se află lângă Allah; căci, voi sunteţi un popor pus la încercare!”

48. Într-adevăr, în cetatea lor se aflau nouă oameni care provocau dezordine pe pământ, în loc să facă bine[2026].

49. Ei ziseră, între ei, jurând: „Noi îl vom ataca noaptea[2027]! De asemenea şi pe cei din familia sa! Apoi, vom spune protectorului său: [[Noi n-am fost de faţă la omorârea familiei sale! Noi suntem sinceri!]]”

50. Şi au urzit ei un astfel de vicleşug! Dar Noi, de asemenea, am făcut o stratagemă, fără ştirea lor!

51. Priveşte, deci, ce anume s-a întâmplat cu vicleşugurile lor: Noi i-am nimicit cu toţii, pe ei şi pe cei din poporul lor!

52. Iată casele lor pustiite, pentru că au fost nelegiuiţi! În aceasta există, negreşit, o pildă pentru poporul care pricepe!

53. Şi i-am salvat pe cei credincioşi, care se comportau cu smerenie[2028].

54. Şi Lot (Lut), de asemenea, spusese poporului său: „Oare veţi mai săvârşi voi fapta aceea de ruşine pe care o vedeţi[2029]?

55. Oare vă veţi mai apropia de bărbaţi, cu poftă, în loc de femei? Voi sunteţi un popor de ignoranţi!”

56. Iar răspunsul celor din poporul său n-a fost decât acesta: „Alungaţi din cetatea voastră pe cei din familia lui Lot! Iată, nişte oameni care se socot puritani!”

57. Apoi, Noi l-am salvat pe el, împreună cu familia sa, afară de soţia sa, despre care am sortit să rămână printre cei întârziaţi.

58. Şi am făcut să cadă asupra lor o ploaie. Şi ce ploaie urâtă pentru cei avertizaţi[2030]!

59. Tu[2031] spune-le: „Mulţumire lui Allah şi pace asupra robilor Săi, pe care i-a ales!” Oare ce este mai bun: Allah sau ceea ce ei Îi asociază[2032]?

60. Lui, care a creat cerurile şi pământul şi care face să cadă apă din cer pentru voi! Cu ea, Noi facem să apară grădini minunate, pe când voi nu aţi fi în stare să răsară în ele nici măcar un pom! Oare există idoli (ilāh) alături de Allah? Nu! Dar aceştia sunt un popor de născocitori de „egali[2033]”!

61. Oare nu este El cel care a făcut pământul bun de locuit şi care a făcut să curgă fluvii, prin el, şi care a creat munţi pe el şi care a pus barieră între două mări? Oare există idoli (ilāh) alături de Allah? Nu! Dar cei mai mulţi dintre ei nu ştiu!

62. Oare nu este El cel care răspunde celui strâmtorat, când acesta apelează la El, şi înlătură necazul lui, şi cel care v-a făcut pe voi succesori pe faţa pământului? Oare există idoli (ilāh) alături de Allah? Numai puţini dintre voi vă aduceţi aminte de El (Allah)!

63. Oare nu este El cel care vă călăuzeşte în întunecimile de pe uscat şi din mare şi care trimite vânturile, înainte de milostivirea Sa, pentru bună vestire[2034]? Oare există idoli (ilāh) alături de Allah? Dar Allah este deasupra celor pe care îi asociază ei!

64. Oare nu este El cel care începe creaţia [omului], apoi o repetă şi care vă dă vouă de-ale agoniselii, din cer şi de pe pământ? Oare există idoli (ilāh) alături de Allah? Tu (O, Muhammed!) spune: „Aduceţi voi dovada voastră, dacă sunteţi sincerii”

65. Tu [mai] spune: „Nimeni nu ştie tainele celor ce se află în ceruri şi pe pământ în afară de Allah!” Ei nu-şi dau seama când anume vor fi readuşi la viaţă!

66. Căci, ei n-au ştiinţă despre Lumea de-apoi. Deoarece ei se îndoiesc de aceasta! Chiar sunt orbi în această privinţă!

67. Cei care nu cred zic astfel: „Oare, când vom deveni ţărână, noi şi părinţii noştri, vom fi puşi să ieşim din nou[2035]?

68. Într-adevăr, ni s-a promis aceasta, nouă şi părinţilor noştri de mai înainte. Dar acestea nu sunt altceva decât istorisirile celor din trecut!”

69. Tu spune-le: „Umblaţi pe faţa pământului şi vedeţi care anume a fost sfârşitul celor nelegiuiţi!”

70. Tu (O, Muhammed!) nu Te necăji din pricina lor şi nu Te îngrijora de vicleşugurile lor[2036]!

71. Ei zic: „Pe când această făgăduială[2037]?; dacă spuneţi adevărul!”

72. Tu spune-le: „Se poate ca o parte din ceea ce vreţi voi să vină în grabă să se afle deja în urma voastră[2038]!”

73. Desigur, Domnul Tău este binevoitor faţă de oameni, dar cei mai mulţi dintre ei nu sunt recunoscători!

74. Iar Domnul Tău ştie, negreşit, ceea ce ascund ei în piepturile (inimile) lor şi ceea ce dau pe faţă!

75. Şi nu există nimic tainic, din cer şi de pe pământ, care să nu fi fost cuprins în Cartea cea Clară[2039]!

76. Iată, Coranul acesta povesteşte Fiilor lui Israel multe din cele despre care ei se află în dispută unii cu alţii[2040].

77. Iar pentru credincioşi El (Coranul) este o călăuză şi milostivire.

78. Domnul Tău va hotărî, în privinţa lor, prin porunca Sa; căci, El este Puternic şi Ştiutor!

79. Tu fii încrezător în Allah! Pentru că eşti pe drumul Adevărului clar.

80. Tu nu vei fi în stare ca morţii să audă şi nu-i vei putea face pe surzi să audă chemarea, devreme ce ei se îndepărtează, întorcându-se[2041]!

81. Tu nu poţi să-i călăuzeşti pe cei orbi[2042], întorcându-se din rătăcirea lor! Tu nu vei face să audă decât pe cei care cred în versetele Noastre şi se supun[2043]!

82. Iar când cuvântul va cădea peste ei, Noi vom face să iasă din pământ, pentru ei, un Dabb, care le va spune oamenilor că nu credeau în semnele (versetele) Noastre.

83. În ziua aceea, Noi vom strânge, laolaltă, câte un grup din toate comunităţile care socoteau mincinoase semnele (versetele) Noastre, iar după aceea ei vor fi puşi la rând.

84. Apoi, când vor ajunge acolo, li se va spune: „Voi aţi socotit mincinoase semnele (versetele) Mele fără să aveţi cunoştinţă de ele? Şi ce făceaţi voi?”

85. Iar cuvântul (pedeapsa) va cădea asupra lor pentru nelegiuirile pe care le făceau, iar ei nu vor mai putea grăi deloc.

86. Oare n-au văzut ei că Noi am desemnat noaptea pentru odihna lor, iar ziua pentru vedere? Iată, în aceasta există, fără îndoială, pilde pentru poporul crezător!

87. Iar în ziua în care se va sufla din surlă[2044]! Atunci, vor fi cuprinşi de teamă toţi cei aflaţi în ceruri şi pe pământ - cu excepţia celor voiţi de Allah! - şi toţi vor veni la El cu smerenie.

88. Munţii pe care Tu îi socoteai stând pe loc se vor mişca, aşa cum se mişcă norii. Aceasta este măiestria lui Allah, care face totul în mod desăvârşit! El cunoaşte faptele voastre[2045]!

89. Cine va veni cu fapte bune, acela va primi şi mai mult. Şi ei vor fi scutiţi de teamă!

90. Iar cei care vor veni cu fapte rele, aceia vor fi aruncaţi în Foc cu feţele plecate, zicându-li-se: „Vedeţi numai răsplata faptelor voastre!”

91. [Tu spune]: „Eu am poruncă să mă supun doar Stăpânului acestei cetăţi[2046], pe care El a sanctificat-o, căci totul îi aparţine Lui! Şi Mi s-a poruncit să mă număr printre cei supuşi (musulmani)!

92. Şi să recit din Coran[2047]!” Cine se călăuzeşte, acela se călăuzeşte pentru el însuşi, iar cine se abate în rătăcire, Tu spune-i: „Eu sunt doar pentru avertizare!”

93. Şi [mai] spune: „Mulţumire lui Allah! El vă va arăta vouă semnele (ayāt) Sale, iar voi le veţi recunoaşte[2048]!” Domnul Tău nu este indiferent faţă de faptele voastre!

[2003] El-Neml (Al-Naml): furnică. Furnica este menţionată în v: 18, de unde şi numele acestei Sûra.

[2004] T. S.: litere cu semnificaţii nedefinite.

[2005] O, Muhammed!

[2006] Allah i s-a adresat lui Moise.

[2007] Focul reprezentând Lumina Divină.

[2008] Poate fi vorba şi de Moise, înconjurat de îngeri.

[2009] Aici sunt date numai două din cele nouă minuni.

[2010] Faraonul şi oamenii lui au fost înecaţi în mare, când îi urmăreau pe iudeii plecaţi din Egipt.

[2011] În verset Davud ve Süleyman: profeţi.

[2012] Pentru a-şi motiva absenţa de la adunare.

[2013] Saba (Sebe): un trib din Yemen sau ţinutul Saba, plin de bogăţii şi condus de o regină cu numele de Belkis (Bilkis), politeistă.

[2014] Solomon avea darul de a comunica cu păsările.

[2015] În răspunsul de dat lui Solomon.

[2016] Karye: sat, cătun, cetate; aici, în sensul de ţinut sau de ţară.

[2017] La Regina Bilkis şi la oamenii ei (zise Solomon/Süleyman).

[2018] Djinn: Duhurile ifrit; îndrăzneţ, furios.

[2019] Cineva cu învăţătură (înger?). Nu se precizează în verset de care Carte şi nici despre cine anume este vorba.

[2020] În sensul dacă Regina va veni pe calea cea dreaptă sau va rămâne în rătăcire.

[2021] Muslimin: Musulmani.

[2022] Idolii: o abăteau din calea cea dreaptă.

[2023] În realitate, era vorba de o podea lucioasă.

[2024] Potrivit tradiţiei, înainte de venirea reginei Bilkîs (Belkîs), Regina Sabei, Solomon construise un palat pavat cu cristal, sub care se afla apă în care înotau peşti. Crezând că va trece prin apă, Regina şi-a ridicat poalele ca să nu se ude. Totul avea drept scop să demonstreze ignoranţa Reginei, care venea dintr-o lume aflată în rătăcire (credea în Soare).

[2025] De rău augur.

[2026] Poporul Semud a fost pedepsit prin secetă îndelungată.

[2027] Pe Salih (profetul).

[2028] Pe profetul Salih şi pe adepţii săi.

[2029] Că este o destrăbălare, depravare, înjosire; este vorba de homosexualitate, interzisă de Islam.

[2030] Era o ploaie cu pietre, poporul lui Lot (Lut) fiind nimicit astfel pentru nelegiuirile sale.

[2031] ,,O, Muhammed! Spune contemporanilor Tăi necredincioşi!”

[2032] Idoli, zei etc.

[2033] Idoli socotiţi egali lui Allah.

[2034] Ploi şi alte binefaceri.

[2035] Din mormânt (învierea).

[2036] Ale necredincioşilor, pentru necredinţa lor.

[2037] Apocalipsa, Pedeapsa de-apoi.

[2038] Adică, necazurile pot veni şi în timpul vieţii.

[2039] Kitabin Mubin: această Carte se numeşte Levh-i Mahfuz (Tabla aflată la păstrare), cuprinzând totul, din trecut, prezent şi viitor.

[2040] Printre aceste neînţelegeri se face referire şi la venirea unui profet, fiind vorba de Mahomed.

[2041] Este vorba de cei care nu vor să audă chemarea la credinţa islamică.

[2042] Pe cei care nu vor să vadă.

[2043] Muslimun: musulmani.

[2044] Sûr: Surlă, trâmbiţă sau trompetă, prin care se va anunţa sfârşitul lumii (de către îngerul Israfil).

[2045] Acest verset tradus la prezent, sugerează atât mişcarea pământului, cât şi a Universului, în general, mişcare universală formulată şi în alte versete din Coran.

[2046] Este vorba de Mekka(?).

[2047] Pentru oameni.

[2048] Dar nu va fi de folos (în Ziua Judecăţii), necredincioşilor.

28. EL-KASAS

(POVESTIRILE) Sûra-28, Mekka: 88 versete (versetele: 52-55 la Medina, iar versetul: 85 între Mekka şi Medina)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tā! Sin! Mim![2049]

2. Iată versetele Cărţii veridice[2050]!

3. Noi Îţi relatăm cu adevăr povestea lui Moise (Musa) şi Faraon, pentru un popor de credincioşi.

4. Căci, Faraonul se credea mare pe pământ. El i-a împărţit pe locuitorii săi în categorii pentru a slăbi una din aceste categorii[2051], sugrumându-i pe băieţi şi lăsând în viaţă femeile. El făcea parte dintre făcătorii de dezordine!

5. Dar Noi vroiam să-i ajutăm pe cei slăbiţi pe pământ şi să-i facem conducători şi să-i facem moştenitori[2052];

6. Şi să-i aşezăm pe pământ[2053] şi să arătăm Faraonului, precum şi lui Haman[2054] şi oştenilor lor lucrul de care se temeau ei, din partea lor.

7. Şi i-am revelat Noi către mama lui Moise: Să-l alăptezi[2055]! Apoi, când vei fi cuprinsă de teamă pentru el, lasă-l în apă[2056] şi nu te teme şi nu te îngrijora, pentru că Noi ţi-l vom înapoia şi îl vom desemna printre mesageri!

8. Apoi, cei din familia Faraonului l-au cules[2057], pentru ca el să devină adversarul lor şi un motiv de îngrijorare pentru ei. într-adevăr, Faraonul şi Haman, precum şi oştile lor se înşelau!

9. Iar soţia Faraonului zise: „Ferice, mie şi ţie[2058] Nu-l ucide! S-ar putea să ne fie de folos sau îl vom socoti ca fiul nostru[2059]!” Dar ei nu-şi dădeau seama!

10. Inima mamei lui Moise a devenit ca ceva gol[2060]! Puţin a rămas ca ea să dea în vileag, dacă Noi n-am fi întărit inima ei, pentru a se număra printre cei care credeau.

11. Şi zise ea sorei lui [Moise]: „Urmăreşte-l!”, iar ea l-a urmărit, din depărtare, dar nimeni n-a băgat-o în seamă.

12. Noi l-am oprit [pe Moise], de mai înainte, să se hrănească de la doici[2061]. Ea (sora) zise: „Pot să vă arăt eu o familie care să se oblige, în numele vostru, ca să aibă grijă de el şi să-i devină sfetnică[2062]?”

13. În felul acesta l-am dat Noi înapoi mamei sale, pentru ca ochii ei să se lumineze şi pentru ca ea să nu se mai necăjească şi să afle că făgăduiala lui Allah se adevereşte. Dar cei mai mulţi nu ştiu aceasta!

14. Când el (Moise) a ajuns la vârsta majoratului şi s-a format de-a binelea, Noi i-am revelat poruncă[2063] şi ştiinţă. Căci, astfel răsplătim Noi pe cei care săvârşesc fapte bune!

15. Şi a intrat el (Moise) în oraş fără ca locuitorii să-şi dea seama şi a văzut acolo doi bărbaţi care se băteau: unul dintre ei făcea parte din grupul său[2064], iar celălalt era dintre vrăjmaşii săi[2065]. Cel care făcea parte din grupul său i-a cerut ajutorul împotriva adversarului său, iar Moise i-a dat o lovitură de pumn şi sfârşi cu el[2066]. „Aceasta - zise el (Moise) - a fost o treabă de diavol! Căci, el este un duşman care duce făţiş în rătăcire[2067]!”

16. El [mai] zise: „Doamne! Eu am păcătuit faţă de mine însumi! Iartă-mă!” Iar El l-a iertat. Căci, El este Iertător şi Milostiv!

17. El [mai] zise: „Doamne! Graţie bunăvoinţei Tale, cu care m-ai copleşit, eu nu-i voi sprijini pe nelegiuiţi!”

18. El apucă dimineaţa, în cetate, cu teamă şi în veghe. Şi iată că, cel care îi ceruse ajutorul, în ziua trecută, striga la el după ajutor[2068]! Atunci, Moise îi zise: „Tu eşti în rătăcire evidentă!”

19. Apoi, când el a vrut să-l prindă pe cel care era adversarul amândurora[2069], acela îi zise: „O, Moise! Tu vrei să mă ucizi pe mine, aşa cum ai ucis ieri un om? Deci, tu nu vrei să fii decât un tiran pe pământ! Şi nu vrei să te numeri dintre făcătorii de bine!”

20. Şi veni un om, în grabă, de la marginea cetăţii, zicând: „O, Moise! Unii dintre fruntaşi ţin un sfat în legătură cu tine, ca să te omoare! Ieşi numaidecât! Eu sunt un sfătuitor pentru tine!”

21. El a ieşit din ascunziş cu teamă, zicând: „Doamne! Salvează-mă de poporul de nelegiuiţi!”

22. Iar când s-a îndreptat către Medyen[2070], el zise: „Se poate ca Domnul meu să mă călăuzească pe drumul cel bun!”

23. Şi când a ajuns lângă apa de la Medyen, el găsi acolo mai mulţi oameni care adăpau [vitele lor]. De asemenea, a văzut, în spatele lor, două femei care îşi reţineau vitele lor. El le-a spus: „Ce necaz aveţi voi, amândouă?”, iar ele i-au zis: „Noi nu vom putea adăpa decât după plecarea păstorilor, iar tatăl nostru este un şeyh bătrân[2071]!”

24. Atunci, el le-a adăpat în locul lor, iar după aceea s-a retras la umbră, zicând: „Doamne! Sărmanul de mine am nevoie de fapte bune pe care Tu le vei revela pentru mine[2072]!”

25. Apoi, una din ele veni la el cu sfială şi-i zise: „Tatăl meu te invită ca să te răsplătească pentru că ai adăpat [vitele] în locul nostru!” Apoi, când [Moise] a venit la el şi i-a povestit povestea sa, acesta (bătrânul) îi zise: „Nu te mai teme! Căci, tu ai scăpat de acel neam de tirani!”

26. Atunci, una din ele zise: „O, Tată[2073]! Ia-l cu plată! Căci, cea mai bună angajare pe care o poţi face cu plată trebuie să fie cineva ca el, puternic şi vrednic de încredere!”

27. El (bătrânul) îi zise: „Eu vreau să te căsătoreşti cu una din aceste două fiice ale mele, cu condiţia ca tu să fii în slujba mea cu plată, timp de opt Pelerinaje[2074], iar dacă vei completa zece, aceasta rămâne la alegerea ta, căci, eu nu vreau să-ţi fac greutăţi. Cu voia lui Allah, tu mă vei găsi printre cei buni!”

28. El (Moise) zise: „Aceasta este ceva între mine şi tine! Oricare ar fi dintre cele două termene, nu se va face nedreptate împotriva mea! Căci, Allah este martor la ceea ce vorbim noi!”

29. Apoi, când Moise a completat termenul şi a pornit, noaptea, cu familia sa, el a observat un foc dinspre Munte[2075]. El zise familiei sale: „Staţi aici! Eu am zărit un foc! S-ar putea să vă aduc o veste de acolo[2076] sau vreun opaiţ ca să vă încălziţi!”

30. Iar când a ajuns acolo, i s-a strigat din partea dreaptă a văii, de la locul acela venerat, dinlăuntrul unui copac: „O, Moise! Sunt Eu! Allah, Stăpânul lumilor!”

31. Şi [i s-a mai spus]: „Aruncă toiagul tău!” Iar când l-a văzut că se agită ca un şarpe, el (Moise) se întoarse în fugă fără să se mai uite în urma sa. Atunci, [I s-a spus]: „O, Moise! Vino în faţă şi nu te speria! Căci, tu te afli în siguranţă!

32. Bagă-ţi mâna în buzunarul tău! Ea va ieşi albă, fără cusur! Şi îndoaie-ţi cotul şi nu te teme! Iată două semne (dovezi) de la Domnul tău pentru Faraon şi pentru fruntaşii săi. Căci, ei sunt un popor de făţarnici!”

33. El (Moise) zise: „Doamne! Eu am ucis pe unul dintre ei! Deci, mă tem ca ei să nu mă ucidă pe mine!

34. Fratele meu Aaron (Harun) este mai iscusit decât mine la vorbire (limbă). Trimite-l împreună cu mine, în ajutor, să mă confirme, întrucât, mă tem ca ei să nu mă ia drept mincinos!”

35. El (Allah) zise: „Noi vom întări braţul tău - cu fratele tău - şi vă vom acorda putere, la amândoi, iar ei nu vor putea ajunge la voi. Prin semnele Noastre, voi şi cei care vi se vor supune vouă, veţi deveni biruitori!”

36. Apoi, când Moise a mers la ei[2077] cu semnele Noastre clare[2078], ei ziseră: „Aceasta nu este altceva decât o magie calomnioasă! Noi n-am auzit de aşa ceva de la strămoşii noştri!”

37. Iar Moise le zise: „Domnul meu ştie cine anume vine cu călăuzire din partea Sa şi aparţine Casei celei din urmă![2079] Iar nelegiuiţii nu vor avea scăpare!”

38. Şi zise Faraonul: „O, voi, dregătorii mei! Eu nu cunosc, pentru voi, alt idol (ilāh) decât pe mine însumi! O, tu, Haman[2080]! Arde nămol[2081] pentru mine, iar apoi ridică un turn, ca să mă urc până la ilāh-ul lui Moise! Căci, eu îl socot mincinos!”

39. El şi ostaşii lui se purtau cu trufie pe faţa pământului, pe nedrept şi credeau că nu vor fi aduşi spre Noi!

40. Dar, Noi i-am apucat, pe el, şi de asemenea, pe ostaşii săi şi i-am aruncat în mare. Iată care anume este sfârşitul celor nelegiuiţi!

41. Şi am făcut Noi din ei diriguitori care cheamă la Foc. Căci, în Ziua de-apoi, ei nu vor primi ajutor!

42. Iar în această lume i-am făcut să fie urmăriţi de blestem. Căci, în Lumea de dincolo, ei fac parte dintre cei umiliţi.

43. Într-adevăr, i-am dat Noi lui Moise (Musa) Scriptura[2082] - după ce am făcut să piară generaţiile de mai înainte -, ca o chemare pentru oameni şi drept călăuză şi milostivire. Poate vor pomeni [pe Allah]!

44. Tu (O, Muhammed!) nu erai în partea de Apus[2083] când Noi i-am revelat lui Moise porunca Noastră şi nu Te aflai printre martori[2084]!

45. De atunci încoace, Noi am creat generaţii, peste care a trecut vreme îndelungată. Tu nu Te aflai printre locuitorii din Medyen (Madyan) ca să le reciţi versetele Noastre. Dar Noi le trimiteam mesageri!

46. De asemenea, Tu (O, Muhammed!) n-ai fost lângă Munte[2085] nici când Noi i-am strigat [lui Moise]! Dar, iată o îndurare[2086] din partea Domnului Tău, pentru ca Tu să avertizezi un popor[2087] la care n-a venit nimeni, înaintea Ta, pentru prevenire! Poate vor pomeni [pe Allah]!

47. Iar dacă se va abate peste ei o nenorocire[2088], pentru faptele lor, săvârşite de propriile lor mâini, ei să nu spună: „Doamne! De ce nu ne-ai trimis un mesager? Noi ne-am fi supus semnelor Tale şi ne-am fi numărat printre credincioşi[2089]!”

48. Dar, când le-a venit Adevărul[2090], din partea Noastră, ei au zis: „Oare de ce nu i s-a dat Lui ceea ce i s-a acordat lui Moise[2091]?” Dar n-au tăgăduit ei oare ceea ce i se dăduse lui Moise, mai înainte? Ei (necredincioşii) zic: „Două magii[2092] care sprijină una pe alta!” Şi [mai] zic: „Noi nu credem în nici una dintre ele!”

49. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Veniţi voi, din partea lui Allah, cu o Carte care să fie pentru Mine o călăuză mai bună decât cele două[2093], dacă sunteţi drepţi!”

50. Iar dacă nu-Ţi vor răspunde, află că ei se supun numai pasiunilor lor proprii! Şi cine este mai rătăcit decât cel care ascultă doar de propria sa pasiune, fără să fie călăuzit de Allah? Căci, Allah nu călăuzeşte poporul de nelegiuiţi!

51. Şi am făcut Noi să ajungă la ei Cuvântul[2094] pentru pomenirea Lui [Allah].

52. Cei cărora le-am dat Scriptură, înaintea Lui (a Coranului), cred în El[2095]!

53. Iar când li se recită din El, ei zic: „Noi credem în El! Căci este Adevărul care a venit din partea Domnului nostru! Noi suntem supuşi (musulmani) încă dinaintea Lui[2096]!

54. Aceştia vor primi răsplată îndoită pentru statornicia lor şi pentru că resping răul cu binele şi dăruiesc din agoniseala hărăzită de Noi[2097]!”

55. Iar când aud vorbe deşarte, ei se întorc, zicând: „Faptele noastre sunt pentru noi, iar faptele voastre sunt pentru voi! Pace vouă! Noi nu-i vrem pe cei ignoranţi[2098]!”

56. Tu (O, Muhammed!) nu-i poţi călăuzi pe cei care îţi plac Ţie! Allah este cel care călăuzeşte pe cine voieşte El! Căci, El îi ştie mai bine pe cei care vor fi călăuziţi[2099]!

57. Iar ei (necredincioşii) spun: „Dacă noi ne lăsăm călăuziţi, împreună cu Tine, atunci, vom fi ridicaţi din ţinutul (pământul) nostru[2100]!” Oare nu i-am aşezat Noi într-un loc sfânt şi sigur[2101] şi unde se adună tot felul de produse pentru agoniseală, din partea Noastră? Dar cei mai mulţi dintre ei nu ştiu!

58. Şi câte cetăţi n-am nimicit Noi pentru că [locuitorii] se lăudau cu belşugul lor! Şi iată că locuinţele lor nu mai sunt locuite, după ei, decât foarte puţin! Căci, Moştenitorul suntem Noi!

59. Dar Domnul Tău nu face să piară cetăţi fără să trimită, mai înainte, către mama lor[2102] un mesager (profet), care să le recite semnele (versetele) Noastre[2103]! Şi, de asemenea, n-am nimicit Noi cetăţi fără ca locuitorii lor să nu fi fost nelegiuiţi!

60. Şi toate câte vi s-au dat, dintre obiecte, sunt doar pentru folosul vostru în viaţa de aici, ca şi podoabele, dar cele ce se află lângă Allah sunt mai bune şi rămân pe vecie! Încă nu veţi pricepe?

61. Oare este la fel cel căruia i-am făcut Noi o făgăduială bună şi pe care el o va găsi[2104] cu cel pe care îl lăsăm să se bucure de bunurile vieţii lumeşti şi care, apoi, în Ziua Judecăţii va fi printre cei aduşi [pentru pedeapsă]?

62. În ziua când El (Allah) îi va chema şi le va spune: „Unde sunt cei care pretindeaţi că erau asociaţii Mei[2105]?”

63. Atunci, cei pentru care se va adeveri Cuvântul vor spune: „Doamne! Iată-i pe cei care noi i-am dus în rătăcire! Şi i-am dus noi în rătăcire, aşa cum am fost noi înşine în rătăcire! Noi îi contestăm în faţa Ta! Căci, ei nu ne adorau pe noi!”

64. Şi li se va spune[2106]: „Chemaţi-i pe asociaţii (idolii) voştri!” Apoi, ei îi vor chema, dar aceştia nu le vor răspunde şi ei vor vedea pedeapsa! De s-ar fi călăuzit ei bine!...

65. In ziua aceea li se va striga, zicându-li-se: „Ce răspundeaţi voi trimişilor?’

66. Iată, în Ziua aceea veştile date li se vor părea neclare[2107], iar ei nu vor mai putea comunica unii cu alţii.

67. Dar, cât priveşte pe cei care s-au căit şi au crezut şi au săvârşit fapte bune, ei se vor număra printre cei salvaţi!

68. Domnul Tău creează şi alege ceea ce voieşte! Pentru ei însă nu există alegere! Laudă lui Allah! Căci, El se află mai presus de ceea ce îi asociază ei[2108]!

69. Domnul Tău ştie ceea ce ascund ei în piepturile (sufletele) lor şi ceea ce dau pe faţă!

70. Iată, El este Allah! Nu există idoli, în afara Lui! Mulţumire Lui, la început şi la sfârşit[2109]! Căci, porunca este a Lui şi la El vă veţi întoarce!

71. Tu spune-le: „Vedeţi voi!? Dacă Allah ar fi prelungit noaptea voastră până la sfârşitul lumii, fără contenire, care idol (ilāh), în afară de Allah, ar fi putut să vă aducă lumină (ziuă)? Oare nu vă daţi seama?”

72. Tu spune-le: „Vedeţi voi!? Dacă Allah ar fi prelungit ziua voastră până la sfârşitul lumii, fără contenire, care idol (ilāh) ar fi putut să vă aducă noaptea, ca să vă odihniţi? Oare nu vedeţi?’

73. Doar prin milostivirea Sa, El v-a desemnat noaptea şi ziua pentru ca voi să vă odihniţi şi să căutaţi harul Său! Poate veţi fi recunoscători!

74. Iar în ziua aceea li se va striga, zicându-se: „Unde sunt cei pe care voi pretindeaţi că Mi-i asociaţi?”

75. Şi vom prezenta Noi, din toate comunităţile, câte un martor şi le vom spune: „Aduceţi dovezile voastre!” Atunci, vor afla că Adevărul aparţine lui Allah, iar născocirile lor se vor îndepărta de ei.

76. De asemenea, Karun[2110] făcea parte din poporul lui Moise. El s-a răzvrătit împotriva lor. Iar Noi îi dăduserăm comori atât de mari, încât, chiar şi unul din lacăte[2111] atârna greu pentru un grup de oameni destoinici dintr-o comunitate oarecare. Poporul său îi zise: „Nu te lăuda[2112]! Căci, Allah nu-i iubeşte pe lăudăroşi!

77. Şi caută locul tău în Lumea de-apoi cu ceea ce ţi-a dăruit Allah! Şi nu uita de ceea ce ţi s-a dat în lumea aceasta! Şi fii binevoitor, aşa cum Allah a fost binevoitor faţă de tine[2113]! Şi nu căuta să faci dezordine pe pământ! Căci, Allah nu-i iubeşte pe intriganţi!”

78. El (Karun) zise: „Ceea ce mi s-a dat se datorează ştiinţei mele!” Oare el nu ştia că, înaintea lui, Allah a nimicit, dintre atâtea generaţii, pe cei mai puternici decât el şi cu adepţi mai numeroşi? într-adevăr, nelegiuiţii nu sunt întrebaţi despre păcatele lor[2114]!

79. Apoi, el a ieşit în faţa poporului său cu tot fastul său, iar cei care preferau viaţa pământească ziseră: „Oo! De-am avea noi ceea ce i s-a dăruit lui Karun! Căci, el se bucură enorm!”

80. Şi ziseră cei dotaţi cu ştiinţă: „Vai de voi! Căci, răsplata lui Allah este mai bună pentru cel care crede şi săvârşeşte fapte bune. Dar aceasta nu va fi sortită decât celor statornici[2115]!”

81. Noi am făcut ca pământul să-l înghită, pe el şi casa lui, în timp ce el n-avea nici un fel de ajutor de la vreo grupare împotriva lui Allah. Căci, el nu făcea parte dintre cei care pot să se ajute pe ei înşişi.

82. Iar cei care, în ajun, doreau să se afle în locul său, ziseră în dimineaţa următoare: „Ah! Înseamnă că Allah măreşte belşugul pentru cine anume voieşte El, dintre robii Săi, sau îl dă cu măsură[2116]! Dacă El nu s-ar fi îndurat de noi, ne-ar fi făcut să fim înghiţiţi şi noi[2117]!” Da! Cei care nu cred, nu vor ajunge la salvare!

83. Căci, Noi desemnăm Casa cea din urmă[2118] pentru cei care nu se laudă pe pământ şi nici nu vor să provoace dezordine, iar sfârşitul va fi al celor cu smerenie!

84. Pentru că, cei care vor veni cu fapte bune, vor avea şi mai mult, iar cei care vor veni cu fapte rele, atunci, cei care vor săvârşi fapte rele nu vor fi răsplătiţi decât pe măsura faptelor săvârşite de ei.

85. Cel care Ţi-a revelat Coranul (O, Muhammed!), Te va readuce acolo unde se revine[2119]. Tu spune: „Domnul Meu cunoaşte mai bine pe cel care vine cu călăuzire şi pe cel care se află în rătăcire clară!”

86. Tu nu sperai ca această Carte (Coranul) să-Ţi fie dată Ţie! Aceasta nu este decât o milostivire a Domnului Tău! Deci, nu Te grăbi să vii în ajutorul celor care nu cred!

87. Iar ei să nu Te abată de la versetele lui Allah, după ce ele Ţi-au fost revelate Ţie şi nu Te număra dintre idolatri[2120]!

88. Şi nu adora un alt idol (ilāh), împreună cu Allah, căci, nu există idol, afară de El! Totul este supus dispariţiei afară de făptura Lui[2121]! Iar porunca Îi aparţine Lui şi la El vă veţi întoarce[2122]!

[2049] T.S.M.: litere cabalistice.

[2050] Coranul.

[2051] Pe iudei; un oracol îi vestise Faraonului că dintre Fiii lui Israel va apărea un fecior pentru a-i lua locul.

[2052] Ai egiptenilor sau ai pământului.

[2053] Ca stăpânitori: conducători.

[2054] Haman: acesta era un fel de sfetnic al faraonului (după Coran).

[2055] Pe Moise, după naştere.

[2056] În Nil, aşezat într-o ladă.

[2057] Din apă (Nil).

[2058] Textual ar fi: „Lumina ochiului meu şi al tău!”

[2059] Pe Moise, scos din Nil, viu şi nevătămat; faraonul avea o fiică necăsătorită.

[2060] După lăsarea fiului ei în apă.

[2061] Prin doici (pentru alăptare).

[2062] Să-l alăpteze şi să-l crească.

[2063] Hükm: ,,poruncă” (pentru profeţie).

[2064] Adică, era evreu.

[2065] Era egiptean.

[2066] Adică, l-a omorât pe egiptean.

[2067] Moise regretă fapta sa - de omucidere - fără poruncă divină.

[2068] Într-o altă ceartă, cu un alt egiptean.

[2069] Moise şi cel care îi cerea ajutorul fiind iudei, în timp ce adversarul lor era egiptean.

[2070] Medyen (Madyan): se presupune că ar fi un loc după numele unuia dintre fiii lui Abraham (Ibrahim).

[2071] Cele două femei se considerau slabe în faţa păstorilor-bărbaţi, iar tatăl lor nu putea veni la adăpatul vitelor sale, fiind în vârstă şi neputincios.

[2072] Ca să se mântuiască de păcatul săvârşit prin omucidere (în Egipt).

[2073] Este vorba de profetul Şuayb, care avea două fiice.

[2074] Adică opt ani. Kaaba era vizitat anual şi înainte de Islam.

[2075] Tur: Muntele Sinai.

[2076] Moise şi familia sa rătăciseră drumul.

[2077] La egipteni (Faraonul şi ai săi).

[2078] Cu minunile menţionate în versetele anterioare.

[2079] Adică, Paradisului, pentru vecie.

[2080] Haman: dregătorul cel mai mare al Faraonului.

[2081] Pentru a face lut, cărămidă, cu care să se înalţe în cer, aşezându-le în trepte.

[2082] Kitab: Cartea; Tora.

[2083] A Muntelui Sinai: în sensul că Profetul Mahomed nu se născuse încă (în Arabia).

[2084] Aceste fapte din trecut, despre unii profeţi, erau aduse la cunoştinţa Profetului Mahomed prin revelaţie.

[2085] Tur (Tur-i Sina): Muntele Sinai.

[2086] Coranul.

[2087] Este vorba de poporul arab, căruia nu-i venise nici un profet până la Mahomed.

[2088] O pedeapsă divină.

[2089] Motivare pentru a nu se mai prezenta în faţa unor eventuale pedepse divine.

[2090] Profetul Mahomed; Coranul.

[2091] Este vorba de minuni?

[2092] Referire la Tora (Tevrat) şi la Coran (Kur’an).

[2093] Tora şi Coranul.

[2094] Kavl: este vorba de versetele Coranului, revelate treptat Profetului Mahomed.

[2095] În Coran: evrei, creştini ş.a.

[2096] Înainte de revelarea Coranului, în sensul că unii credeau în Allah cel Unic înainte de Coran, socotindu-se „supuşi” (muslimin).

[2097] Este vorba de evrei, creştini şi idolatri, care îmbrăţişau Islamul.

[2098] Pentru prietenia lor.

[2099] Profetul Mahomed promisese mijlocire pentru unchiul Său Ebu Talip, dacă va rosti mărturisirea credinţei musulmane, dar acesta se ferise. Acest verset a fost revelat tocmai pentru a dovedi anumite limite chiar şi pentru profeţi.

[2100] Este vorba de locuitorii din Mekka.

[2101] Se referă la oraşul Mekka, numit şi: Mekke-i Mukerreme (Makka-i Mukarrama): Mekka cea Venerată.

[2102] La Cetatea-mamă sau a fruntaşilor.

[2103] Deci, Allah pedepseşte numai pe cei care au avut parte de un profet, dar nu au dat ascultare propovăduirilor acelui trimis. De aceea, versetele din Coran nu-i condamnă pe musulmani pentru păcatele lor din perioada „ignoranţei” (preislam).

[2104] În Lumea de-apoi.

[2105] Zeii, idolii etc.

[2106] Idolatrilor.

[2107] Întunecate, neclare (este vorba de dovezile prezentate în timpul vieţii lor).

[2108] Adică idoli, zei.

[2109] Adică, în lumea pământească şi în Lumea de-apoi; mereu, totdeauna, pururea.

[2110] Karun: socotit un mare bogătaş, contemporan cu Moise (în Biblie: Core).

[2111] Cheile sau lacătele încăperilor cu tezaure.

[2112] Se spune că el (Karun) era fiul unchiului lui Moise, dar se lăuda cu averea sa şi tiraniza propriul său popor, fapt pentru care a fost nimicit, fiind înghiţit de pământul crăpat.

[2113] Îndemn la cumpătare şi la efort pentru agoniseală în timpul vieţii, dar cu gândul şi la răsplata faptelor în Lumea de-apoi.

[2114] Căci, Allah este Atotştiutor.

[2115] Este vorba de cei care rabdă şi se mulţumesc cu cele date de Allah.

[2116] Adică, îl micşorează, îl reduce.

[2117] De pământ, aşa cum se întâmplase cu bogătaşul Karun.

[2118] Paradisul.

[2119] Acest verset fiind revelat în timpul Hedjirei, se apreciază că Profetul a fost prevestit pentru reîntoarcerea Sa la Mekka. După alţi exegeţi, ar fi vorba de locul cel mai înalt din Lumea de-apoi, promis Profetului.

[2120] Profetul să nu se lase convins de necredincioşi.

[2121] Afară de Allah, care este veşnic şi nepieritor.

[2122] Prin Profetul Mahomed, versetele se adresează tuturor musulmanilor pentru a le insufla încredere.

29. EL-ANKEBUT

(PĂIANJENUL[2123]) Sûra-29, Mekka: 69 versete (afară de versetele: 1-11)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām! Mīm[2124]!

2. Oare oamenii socot că vor fi lăsaţi dacă vor spune: „Noi credem!” şi că nu vor fi ispitiţi?

3. Căci, Noi i-am pus la încercare şi pe cei de dinaintea lor[2125]! Şi Allah ştie cine anume este sincer şi ştie cine anume este mincinos!

4. Sau, cei care săvârşesc fapte rele socot că vor putea fugi de Noi? Cât de rău judecă ei!

5. Cei care speră la întâlnirea cu Allah, [să ştie că] termenul dat de Allah se află în drum[2126]. Căci, El aude şi cunoaşte!

6. Cine se luptă, se luptă pentru el însuşi! Iar Allah este plin de belşug faţă de restul lumilor.

7. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Noi vom şterge faptele lor rele şi îi vom răsplăti pentru faptele lor mai bune.

8. Noi îl sfătuim pe om să se poarte bine cu părinţii săi. Dacă ei (idolatrii) Te vor sili să-Mi asociezi ceva despre care n-ai cunoştinţă, să nu le dai ascultare! Căci, la Mine vă veţi întoarce, iar Eu vă voi da de ştire faptele voastre.

9. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, Noi îi vom face să intre printre cei buni.

10. Unii dintre oameni zic: „Noi credem în Allah!”Apoi, dacă sunt persecutaţi pentru Allah, ei socot intrigile oamenilor drept o pedeapsă dată de Allah. Iar dacă le vine ceva bun din partea Domnului Tău, atunci, ei spun: „Şi noi am fost cu voi[2127]!” Oare Allah nu ştie mai bine ce anume se află în piepturile (inimile) tuturor?

11. Allah îi cunoaşte pe cei care cred şi îi cunoaşte şi pe farisei!

12. Iar necredincioşii spun celor credincioşi: „Urmaţi drumul nostru, iar noi ne vom încărca cu păcatele voastre!” Dar ei nu vor putea să se încarce cu păcatele lor. Ei sunt nişte mincinoşi!

13. Desigur, ei poartă păcatele lor proprii şi alte păcate[2128], peste păcatele lor. Ei vor fi traşi la răspundere în Ziua de-apoi pentru născocirile lor!

14. Într-adevăr, Noi l-am trimis pe Noe (Nuh) la poporul său, iar el a rămas printre ei timp de o mie de ani, fără cincizeci [de ani]. Apoi, i-a apucat Potopul, pentru că erau nelegiuiţi.

15. Şi l-am salvat Noi pe el, ca şi pe cei aflaţi în corabie, şi am desemnat aceasta ca un semn pentru alţii.

16. Şi Abraham (Ibrahim), care spusese poporului său: „Adoraţi pe Allah şi temeţi-vă de El! Aceasta este mai bine pentru voi, dacă ştiţi!

17. Voi adoraţi idoli, în afara lui Allah şi născociţi calomnii! Dar, cei pe care îi invocaţi voi, în afara lui Allah, nu vă pot da nimic pentru agoniseala voastră. Deci, supuneţi-vă lui Allah şi căutaţi la El agoniseala voastră şi adoraţi-L pe El şi aduceţi Lui mulţumirea voastră! Căci, la El vă veţi întoarce!

18. Iar dacă voi le socotiţi minciuni[2129], dar şi alte popoare, de dinaintea voastră, le socoteau minciuni! Ceea ce i se cuvine profetului este doar să transmită clar[2130]!”

19. Oare nu văd ei cum anume începe Allah creaţia şi apoi o repetă[2131]? Aceasta este ceva mai uşor pentru Allah!

20. Tu spune-le: „Călătoriţi pe pământ şi vedeţi cum anume a început El creaţia! Apoi, Allah va reproduce şi procreaţia cea din urmă[2132]! Căci, Allah este în stare de orice!

21. El pedepseşte pe cine voieşte şi se îndură de cine voieşte! La El vă veţi întoarce!

22. Voi nu puteţi să-L reduceţi la neputinţă nici pe pământ şi nici în cer! Pentru voi nu există alt protector şi alt ajutor în afară de Allah!

23. Cei care nu cred în semnele (versetele) lui Allah şi în întâlnirea cu El nu pot spera la milostivire din partea Mea! Pentru ei există o pedeapsă dureroasă!”

24. Iar cei din poporul său[2133] n-au spus decât: „Omorâţi-l sau ardeţi-l!” Dar Allah l-a salvat din foc[2134]! În aceasta există semne pentru un popor de credincioşi!

25. El (Abraham) zise: „Voi aţi adoptat idoli - în locul lui Allah -doar din dragostea voastră pentru viaţa lumească. Dar, în Ziua de-apoi vă veţi contesta unii pe alţii şi vă veţi blestema între voi! Refugiul vostru va fi Focul şi nu veţi avea nici un ajutor!”

26. Atunci, Lot[2135] a crezut în el şi a spus: „Eu mă duc către Domnul meu! Căci, El este puternic şi înţelept!”

27. Iar Noi i-am dăruit lui [Abraham] pe Isaac şi pe Iacob[2136] şi, de asemenea, am dăruit unora dintre urmaşii săi profeţie şi Scriptură[2137]. Şi l-am răsplătit Noi în lumea aceasta, iar în cea de-apoi, el se va număra printre cei buni!

28. Şi Lot (Lut) zise celor din poporul său: „ Voi săvârşiţi fapte ruşinoase, pe care nu le-a săvârşit nimeni, de nicăieri, de dinaintea voastră!

29. Oare vă veţi mai apropia de bărbaţi[2138] şi veţi tăia calea lor şi veţi mai săvârşi fapte urâte în adunările voastre?” Iar răspunsul celor din poporul său n-a fost decât: „Fă ca pedeapsa lui Allah să vină peste noi, dacă vorbeşti adevărat!”

30. El (Lot) zise: „Doamne! Ajută-mă împotriva acestui neam de provocatori de dezordinel[2139]!”

31. Iar când mesagerii (îngerii) Noştri i-au adus lui Abraham vestea[2140], aceştia i-au zis: „Noi am venit pentru nimicirea locuitorilor acestei cetăţi[2141]! Căci, locuitorii sunt nişte nelegiuiţi!”

32. Atunci, el (Abraham) zise: „Dar acolo se află Lot!” Iar ei (îngerii) ziseră: „Noi ştim prea bine cine se află acolo! Noi îl vom salva pe el, precum şi pe cei din familia sa, afară de soţia sa, care se va număra printre cei rămaşi în urmă[2142]!”

33. Iar când, fiind trimişi, îngerii Noştri s-au dus lângă Lot, el s-a pus pe gânduri în privinţa lor, iar braţul său a rămas neputincios[2143]. Ei (îngerii) i-au zis: „Nu te teme şi nu te îngrijora! Noi te vom salva pe tine, precum şi pe cei din familia ta, afară de soţia ta, care se va număra printre cei rămaşi la urmă!

34. Noi vom coborî asupra locuitorilor acestei cetăţi o pedeapsă din cer, pentru că ei sunt nişte nelegiuiţi!”

35. Într-adevăr, Noi am lăsat prin aceasta o pildă pentru poporul care judecă!

36. Şi celor din Medyen, fratele lor, Şuayb, le-a zis: „O, poporul meu! Supuneţi-vă lui Allah şi nădăjduiţi în Ziua de-apoi şi nu provocaţi dezordine pe pământ!”

37. Dar ei l-au socotit mincinos. Şi i-a apucat un cataclism[2144], iar dimineaţa au căzut în locuinţele lor[2145]!

38. Şi [cei din poporul] Aad şi [poporul] Semud[2146]! Locuinţele lor sunt dovezi pentru voi[2147]! Într-adevăr, Diavolul a împodobit faptele lor şi i-a abătut din calea cea dreaptă, deşi ei ar fi putut să fie prevăzători.

39. Şi Karun şi Faraonul şi Haman[2148]! Când le-a adus Moise (Musa) dovezi clare, ei s-au îngâmfat pe faţa pământului, dar nu puteau trece mai departe[2149]!

40. Pe toţi i-am prins cu păcatele lor! Unora le-am trimis uragane, iar alţii au fost prinşi de un strigăt! Pe unii i-a înghiţit pământul, iar pe alţii i-am înecat[2150]! Şi nu Allah a fost nedrept cu ei, ci ei înşişi au fost tirani faţă de propriile lor suflete!

41. Pilda celor care iau ca protectori altceva decât pe Allah seamănă cu pilda păianjenului care îşi face casă, iar cea mai şubredă casă este casa păianjenului. De-ar fi ştiut ei aceasta!

42. Desigur, Allah ştie ceea ce invocă ei, în afară de Allah. Căci, El este Puternic şi înţelept!

43. Iată, Noi dăm aceste pilde pentru oameni! Dar nu le înţeleg decât cei care pricep[2151]!

44. Allah a creat cerurile şi pământul pentru adevăr! Iar în aceasta există pilde pentru cei care cred!

45. Tu[2152] recită ceea ce Ţi s-a revelat prin Carte şi ridică-Te pentru rugăciune! Căci, rugăciunea împiedică faptele ruşinoase şi răutăţile, iar pomenirea lui Allah este lucrul cel mai mare. Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

46. Şi nu vă certaţi cu oamenii Scripturii decât cu frumosul, în afară de aceia dintre ei care săvârşesc tiranii! Şi spuneţi-le: „Noi credem în ceea ce ni s-a coborât nouă şi în ceea ce vi s-a coborât vouă, iar Domnul nostru şi Domnul vostru este acelaşi[2153]! Şi Lui ne supunem noi[2154]!”

47. Astfel Ţi-am revelat Noi Cartea[2155]! Iar cei cărora li s-a acordat Scriptură cred în Carte[2156]. Şi dintre aceştia[2157] sunt unii care cred în ea! Cei care contestă versetele Noastre nu sunt decât necredincioşii!

48. Mai înainte de aceasta, Tu (O, Muhammed!) nu recitai din Carte şi nu scriai cu dreapta Ta! Atunci, cei care credeau în deşertăciuni ar fi avut îndoieli[2158]!

49. Dimpotrivă! Acestea sunt versete clare care au fost introduse în inimile celor hărăziţi cu ştiinţă, iar versetele Noastre nu sunt tăgăduite decât de nelegiuiţi!

50. Ei (necredincioşii) zic: „Oare de ce nu I s-au revelat Lui [Muhammed] semne (minuni) de la Domnul Său?” Tu spune-le: „Semnele (minunile) se află doar lângă Allah! Eu sunt numai cel care avertizează în mod clar!”

51. Oare nu le este de-ajuns că li se recită Cartea pe care Noi Ţi-am revelat-o Ţie? Iată, în aceasta există motive de îndurare şi de pomenire[2159] pentru un popor de credincioşi!

52. Tu spune-le: „Allah este de-ajuns între Mine şi voi ca martor!” Căci, El ştie tot ce se află în ceruri şi pe pământ, iar cât priveşte pe cei care cred în deşertăciuni şi nu cred în Allah, aceştia vor avea de pierdut.

53. Ei cer de la Tine să le grăbeşti pedeapsa [făgăduită]! Dacă n-ar fi fost hotărât un anume termen, pedeapsa ar veni peste ei. Ea va veni, negreşit, pe neaşteptate, fără ca ei să-şi dea seama lor!

54. Ei cer de la Tine să le grăbeşti pedeapsa [promisă]! Iadul îi va cuprinde pe necredincioşi!

55. În ziua aceea pedeapsa îi va împresura, de sus şi de sub picioarele lor şi li se va spune: „Gustaţi din faptele voastre[2160]!”

56. O, voi, robii Mei credincioşi! Pământul Meu este întins! Supuneţi-vă Mie![2161]

57. Toate sufletele vor gusta moartea! Apoi, veţi fi întorşi la Noi!

58. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Noi îi vom aşeza într-un loc mai înalt în Rai, prin care curg râuri şi unde vor rămâne veşnic. Cât de frumoasă este răsplata celor cu fapte[2162]!

59. Şi a celor statornici şi care se încred în Domnul lor!

60. Şi câte vietăţi nu sunt care nu se pot îngriji de hrana lor[2163]! Allah le dă agoniseala lor, aşa cum v-o dă şi vouă! Căci, El aude şi ştie[2164]!

61. Şi dacă îi întrebi[2165]: „Cine a creat cerurile şi pământul şi cine a pus Soarele şi Luna să slujească?”, ei zic: „Allah!” Atunci, cum se întâmplă de se abat ei[2166]?

62. Allah dă agoniseală, din belşug, cui anume voieşte, dintre robii Săi, sau dă cu măsură. Căci, Allah este Atotşiutor!

63. Şi dacă îi întrebi: „Cine face să cadă apa din cer, iar apoi dă cu ea viaţă pământului, după ce acesta moare[2167]?”, ei vor spune: „Allah!” Tu spune-le: „Slăvire lui Allah!” Dar cei mai mulţi dintre ei nu pricep!

64. Iar această viaţă lumească nu este decât o plăcere şi un joc! Dar adevărata viaţă este Casa de dincolo[2168]! Dacă ar fi ştiut ei aceasta!

65. Când se urcă în corabie, ei se roagă de Allah cu sinceritate faţă de El[2169], iar când îi salvează, aducându-i pe uscat, ei îi alătură asociaţi!

66. Drept tăgăduială faţă de cele ce le-am dăruit Noi şi pentru o satisfacţie trecătoare. Dar ei vor afla!

67. Oare nu văd că Noi le-am desemnat un loc sfânt şi sigur[2170], în timp ce, în preajma lor, oamenii sunt răpiţi? Oare vor mai crede ei în deşertăciuni şi vor tăgădui binefacerea lui Allah?

68. Cine este oare mai nelegiuit decât cel care născoceşte calomnii pe seama lui Allah şi socoate drept minciună Adevărul, când acesta vine la el[2171]? Oare nu există loc de şedere în Iad pentru necredincioşi?

69. Cât priveşte pe cei care se luptă pentru Noi, pe aceştia îi vom călăuzi pe drumul Nostru! Căci, Allah este lângă cei care săvârşesc fapte bune!

[2123] El-Ankebut (AL-ANKABUT): denumire după versetul: 41.

[2124] E. L. M.: Litere enigmatice.

[2125] A celor din Mekka sau a celor care declarau, de formă: „Noi credem!”

[2126] Este vorba de sfârşitul lumii şi judecata de-apoi.

[2127] Deci, nu mai atribuie lui Allah binefacerea respectivă sau pretind şi ei partea lor din prăzi.

[2128] Pentru faptul de a fi condus în rătăcire şi pe alţi oameni.

[2129] Cele ce propovăduia Profetul Mahomed printre arabii idolatri.

[2130] Mesajul divin.

[2131] Procreaţia.

[2132] Adică, învierea de după moarte.

[2133] A profetului Abraham (Ibrahim).

[2134] Pe Abraham, care fusese aruncat în foc, dar n-a ars.

[2135] Lot (Lût): profet; nepotul lui Abraham.

[2136] În verset: Ishak şi Yakub.

[2137] Kitab: Cărţi Sfinte.

[2138] Aluzie la homosexualitate, interzisă de Coran.

[2139] În alte părţi ale Coranului se arată şi felul în care a fost nimicit poporul lui Lot (Lût).

[2140] Este vorba de vestea de a nimici poporul lui Lot.

[2141] Sodoma, care era reşedinţa profetului Lot (Lût).

[2142] Ea fiind socotită necinstită.

[2143] Adică, s-a temut ca oamenii din poporul său să nu provoace nelegiuiri faţă de îngeri, care se prezentaseră ca nişte tineri deosebit de arătoşi.

[2144] Cutremur sau strigăt ucigător.

[2145] Fiind condamnaţi la pieire.

[2146] Aad (Ād) şi Semud (Samud), alte două popoare din trecutul îndepărtat al Orientului.

[2147] Ruinele rămase din locuinţele lor.

[2148] Vezi şi versetele anterioare.

[2149] Nu puteau scăpa de pedeapsă.

[2150] Pentru fiecare caz se dau pilde în Coran.

[2151] Unii membri ai Kureyşiţilor aduceau critici Profetului Mahomed, zicând că Domnul Său aduce pilde cu păianjeni, cu muşte etc. Acest verset arată tocmai faptul că oamenii ca ei nu se deosebesc cu nimic de acele vieţuitoare, pildele date fiind pentru cei care pricep şi care vor să înţeleagă rostul lor în lume.

[2152] O, Muhammed!

[2153] În sensul de: „unic” (văhidun).

[2154] Muslimun:..suntem musulmani”.

[2155] Coranul: pentru confirmarea Scripturilor anterioare.

[2156] În Coran. Este vorba de islamizarea unor evrei, creştini {Ehl-i-Kitab), arabi idolatri.

[2157] Dintre arabii idolatri.

[2158] Acest verset aduce lumină asupra consideraţiunii că Mahomed ar fi fost „ümmi”, în sensul de: „neştiutor de citit şi scris”.

[2159] A lui Allah.

[2160] Este vorba de răsplata faptelor rele din viaţă.

[2161] Versetul aduce la cunoştinţa musulmanilor faptul că ei pot crede în Allah şi în alte locuri, dacă se simt persecutaţi într-un anumit loc pentru credinţa lor.

[2162] Demne de laudă.

[2163] Nu-şi pot asigura agoniseala lor, ele fiind hrănite prin milostivirea lui Allah.

[2164] Potrivit tradiţiei, acest verset a fost revelat drept urmare a faptului că, la îndemnul Profetului Mahomed pentru emigrare în locuri mai sigure, unii musulmani ezitau, pe motivul că acolo nu vor avea cele de trebuinţă traiului lor, cum aveau la Mekka sau în locurile lor stabile.

[2165] Pe necredincioşi.

[2166] Din calea cea dreaptă.

[2167] Adică, se usucă şi crapă.

[2168] Lumea de-apoi, care este veşnică.

[2169] Căci, numai Allah îi poate salva de la înec.

[2170] Mekka şi împrejurimile sale.

[2171] Prin Coran şi prin Profet.

30. EL-RUM

(ROMAION)[2172] Sûra-30, Mekka: 60 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām! Mim[2173]!

2. Bizantinii (Rum) au fost înfrânţi[2174],

3. În ţinutul din apropiere. Dar, după înfrângerea lor, ei (bizantinii) vor birui,

4. În timp de câţiva ani[2175]; căci, porunca este a lui Allah, mai înainte, ca şi mai apoi, iar în ziua aceea credincioşii se vor bucura[2176];

5. Pentru ajutorul acordat de Allah. Căci, El ajută pe cine voieşte, pentru că El este Puternic şi Milostiv!

6. Făgăduinţa lui Allah! Iar Allah nu se dezice de promisiunea Sa! Dar cei mai mulţi oameni nu ştiu aceasta!

7. Ei (oamenii) cunosc ceea ce se vede în viaţa lumească, dar ei nu cunosc pe cea de-apoi!

8. Oare nu s-au gândit ei, în sinea lor, că Allah n-a creat cerurile şi pământul, precum şi cele aflate între ele decât pentru adevăr şi pentru un termen dat? Totuşi, cei mai mulţi dintre oameni nu cred în întâlnirea lor cu Domnul lor!

9. Oare n-au călătorit ei[2177] pe faţa pământului ca să vadă care anume a fost soarta celor de dinaintea lor? Aceia erau mai puternici decât ei şi au răscolit pământul şi l-au populat mai mult decât l-au populat ei. Şi au venit la ei mesageri cu dovezi clare. Iar nu Allah i-a nedreptăţit pe ei, ci ei înşişi şi-au tiranizat propriile lor suflete[2178]!

10. Apoi, au sfârşit rău cei care făceau fapte rele, pentru că socoteau minciuni semnele lui Allah şi le luau în batjocură.

11. Allah creează, mai întâi, iar apoi o repetă[2179] şi-apoi la El veţi fi întorşi!

12. Iar în ziua în care va veni Ceasul [cel din urmă], păcătoşii vor fi cuprinşi de disperare.

13. Şi nu vor veni idolii lor ca intermediari pentru ei, iar ei înşişi nu vor crede în idolii lor.

14. În ziua în care va veni Ceasul [cel din urmă], în ziua aceea ei se vor separa unii de alţii.

15. Cât priveşte pe cei care au crezut şi au făcut fapte bune, ei vor fi în grădini (Raiuri), unde se vor bucura.

16. Iar cât priveşte pe cei care n-au crezut şi au socotit minciuni semnele (ayat) Noastre, precum şi întâlnirea din Lumea de-apoi, ei vor fi prezentaţi pentru pedeapsă!

17. Laudă lui Allah când vine seara şi când se face dimineaţa pentru voi!

18. Şi Slavă Lui, în ceruri şi pe pământ şi spre sfârşitul zilei şi la amiază[2180]!

19. Căci, El face să apară viaţa, din moarte, şi face să apară moartea, din viaţă, şi face să reînvie pământul, după moartea lui[2181]. Şi voi aşa veţi fi scoşi[2182]!

20. Dintre semnele Sale este acela că v-a creat din ţărână, iar apoi, aţi devenit nişte oameni care v-aţi răspândit!

21. Tot din semnele Sale se numără şi faptul de a fi creat din voi, pentru voi, soţii, pentru ca voi să trăiţi alături de ele şi a aşezat între voi iubire şi îndurare. În acestea se află pilde pentru poporul care judecă!

22. Printre semnele Sale se află şi crearea cerurilor şi a pământului şi diversitatea limbilor voastre, precum şi varietatea culorilor voastre. În acestea se află pilde pentru ştiutori!

23. Dintre semnele Sale se numără şi somnul vostru din noapte, precum şi din zi, şi, de asemenea, căutarea harului Său de către voi. Într-adevăr, în acestea există pilde pentru poporul care aude!

24. Dintre semnele Sale se numără şi acela că vă arată vouă fulgerul, pentru teamă şi pentru speranţă[2183], şi coboară apă din cer, cu care El face ca pământul să reînvie, după ce moare. Iată, în acestea se află pilde pentru poporul care judecă!

25. Dintre semnele Sale face parte şi acela că cerul şi pământul există prin porunca Sa. Apoi, când El vă va chema, din pământ, printr-o chemare, voi veţi apărea numaidecât!

26. Lui aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ şi totul se înclină în faţa Lui!

27. Şi tot El este cel care începe creaţia şi apoi o repetă, iar aceasta este ceva uşor pentru El! Şi Lui îi aparţine pilda cea mai bună, în ceruri şi pe pământ! Căci, El este Puternic şi Înţelept!

28. El vă aduce pildă, pentru voi, chiar dintre voi înşivă. Oare cei aflaţi în mâinile voastre[2184] sunt asociaţii voştri în agoniselile pe care vi le dăruim Noi, în aşa fel ca ei să fie egali cu voi? Oare voi vă temeţi de ei, aşa cum vă temeţi, unii de alţii, între voi[2185]? Astfel dezvăluim Noi, cu amănunte, semnele (versetele) Noastre pentru poporul care înţelege!

29. Dimpotrivă, cei care săvârşesc nelegiuiri se supun poftelor lor, fără să-şi dea seama! Cine poate călăuzi pe cel dus în rătăcire de Allah? Ei nu vor avea nici un fel de ajutor!

30. Tu (O, Muhammed!) întoarceţi faţa Ta, ca un credincios adevărat (Hanif[2186]), spre credinţa potrivită naturii lui Allah, după care El a plămădit firea oamenilor! Nu poate fi schimbată creaţia lui Allah[2187]! Aceasta este credinţa cea dreaptă! Dar cei mai mulţi oameni nu ştiu aceasta!

31. Îndreptaţi-vă spre El şi temeţi-vă de El şi ridicaţi-vă pentru rugăciune şi nu fiţi idolatri!

32. Sau ca cei care şi-au divizat credinţa lor şi s-au transformat în secte (şi’a), fiecare grupare lăudându-se cu ceea ce are ea[2188]!

33. Când oamenii sunt atinşi de o răutate, ei invocă pe Domnul lor, închinându-se în faţa Lui. Apoi, când El îi face să guste din milostivire, din partea Sa, atunci, unii îi alătură Domnului lor asociaţi (idoli)!

34. Ca nişte nerecunoscători faţă de cele ce le-am oferit Noi! Bucuraţi-vă un timp oarecare! Dar veţi afla[2189]!

35. Oare le-am coborât Noi o dovadă care să le spună ceva despre asocierea pretinsă de ei pe seama Lui[2190]?

36. Când Noi îi facem pe oameni să guste îndurarea, ei se bucură de aceasta, iar când îi atinge o răutate, atunci, pentru faptele săvârşite de propriile lor mâini, ei se dezamăgesc.

37. Oare n-au văzut ei că Allah acordă agoniseală, din belşug, cui anume voieşte, sau dă cu măsură? Iată, în aceasta există pilde pentru un popor de credincioşi!

38. Deci, dă celui apropiat (rudei) ceea ce i se cuvine, ca şi sărmanului şi călătorului! Aceasta este mai bine pentru cei care vor să vadă faţa lui Allah, pentru că aceştia vor ajunge la salvare!

39. Camăta folosită de voi pentru mărire [de avuţie], pe seama avuţiilor oamenilor, nu sporeşte în faţa lui Allah[2191]! Cât priveşte însă pe cei care dau darea (zekāt), căutând înfăţişarea lui Allah, lor li se va da îndoit[2192]!

40. Allah, El este cel care v-a creat pe voi, apoi, El v-a dat cele de agoniseală, apoi, vă dă moartea şi apoi vă va readuce la viaţă! Oare, dintre idolii (ilāh) voştri există vreunul care să facă aşa ceva? Slavă Lui! Căci, El este mai presus de tot ceea ce ei Îi asociază!

41. Dezordinea de pe uscat şi de pe mare a apărut din cauza celor săvârşite de oameni cu propriile lor mâini, pentru ca El să-i pună pe unii să guste ceva din ceea ce fac ei înşişi. Poate că ei se vor întoarce[2193]!

42. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Călătoriţi pe pământ ca să vedeţi care anume a fost sfârşitul celor de dinaintea voastră! Cei mai mulţi dintre ei erau idolatri!”

43. Deci, întoarce-Ţi faţa Ta spre credinţa cea dreaptă înainte să vină, din partea lui Allah, ziua cea fără de întoarcere! În ziua aceea ei vor fi daţi în vileag.

44. Cei care n-au crezut, necredinţa lor se va întoarce împotriva lor, iar cât priveşte pe cei care au săvârşit fapte bune, ei îşi vor pregăti locurile lor de şedere[2194]!

45. Pentru că Allah răsplăteşte, prin milostivirea Sa, pe cei care au crezut şi au săvârşit fapte bune! Dar El nu-i iubeşte pe necredincioşi!

46. De asemenea, dintre semnele Sale se numără şi aceea că El trimite vânturile ca bună vestire, pentru ca voi să gustaţi din milostivirea Sa şi să alunece corăbiile din porunca Sa, precum şi pentru ca voi să căutaţi bunăvoinţa Lui. Poate că veţi fi recunoscători!

47. Într-adevăr, Noi am trimis, înaintea Ta, mesageri pentru popoarele lor cu dovezi (semne) clare. Apoi, Noi ne-am revanşat pe cei nelegiuiţi, iar dreptul Nostru este să venim în sprijinul celor credincioşi.

48. Allah, El este cel care trimite vânturile, acestea înalţă norii, iar El îi împrăştie pe cer, după voia Sa, în bucăţi, iar Tu vezi cum anume ies picăturile dinlăuntrul lor. Iar când face ca acestea să cadă peste cine voieşte El, atunci, iată că aceştia se bucură de vestea cea bună!

49. Deşi, înainte de a fi coborâtă apa asupra lor, ei erau cuprinşi de deznădejde.

50. Priveşte, deci, la ceea ce duce milostivirea lui Allah! Cum anume trezeşte El la viaţă pământul, după ce acesta moare! Într-adevăr, El este dătător de viaţă celor morţi! Căci, El este în stare de orice!

51. Şi dacă Noi am trimite un vânt, iar ei ar vedea totul veştejit[2195], atunci, vor deveni necredincioşi.

52. Tu (O, Muhammed!) nu-i poţi face pe morţi să audă[2196] şi nu-i poţi face să audă chemarea pe cei surzi[2197], care se duc întorcându-şi spatele lor!

53. Şi, de asemenea, nu-i poţi aduce la călăuzire pe cei orbi[2198], din rătăcirile lor! Tu nu vei putea face să audă decât pe cei care cred în versetele Noastre şi sunt musulmani (muslimun)!

54. Allah, El este cel care vă creează slabi[2199], apoi, după slăbiciune, El vă face puternici şi apoi, după putere, vă dă slăbiciune şi cărunţeală[2200]! El creează ceea ce voieşte! Căci, El este Ştiutor şi Puternic!

55. Iar în ziua în care va veni Ceasul [cel din urmă], păcătoşii vor jura că ei n-au stat decât un ceas[2201]! Aşa sunt ei, nişte suciţi!

56. Dar cei care au fost dotaţi cu ştiinţă şi cu credinţă le vor spune: „Voi aţi stat până în Ziua Învierii, potrivit Cărţii lui Allah! Iată, ziua de astăzi este Ziua învierii! Dar voi nu ştiţi aceasta!”

57. Deci, ziua aceea nu le va fi de folos celor nelegiuiţi pentru scuza lor şi nici nu vor fi iertaţi!

58. Şi am pus Noi în acest Coran tot felul de pilde pentru oameni! Iar dacă Tu (O, Muhammed!) le prezinţi o pildă (āyet), atunci, cei care nu cred vor spune: „Voi[2202] nu sunteţi decât nişte născocitori de deşertăciuni!”

59. Iată, aşa pecetluieşte Allah inimile celor care sunt neştiutori!

60. Tu (O, Muhammed!) fii statornic! Căci, făgăduiala lui Allah se va adeveri! Iar cei care nu cred să nu Te conducă la îndoială!

[2172] El-Rum (Rum, de la Romaion): Imperiul Roman de Răsărit; Imperiul Bizantin.

[2173] E. L. M.: litere cu înţelesuri nedefinite.

[2174] Aici se face aluzie la înfrângerea bizantinilor de către perşi (în anul 615 şi în anii următori), pe vremea împăratului Heraclius (610-641). Este vorba de pierderea unor teritorii, ca: Siria, Palestina, Egipt.

[2175] Aici se prevedea înfrângerea perşilor de către bizantini în mai puţin de 3-9 ani, ceea ce s-a adeverit prin bătăliile dintre anii 624-627, când bizantinii au recuperat multe din teritoriile pierdute.

[2176] Înainte şi după înfrângerea bizantinilor. Pe atunci, creştinii (Ehl-i kitab) erau preferaţi de musulmani perşilor, socotiţi păgâni (zoroastrieni: medjusi, adoratori ai focului). De aici şi satisfacţia musulmanilor pentru vestea apropiatei biruinţe a bizantinilor.

[2177] Cei din Mekka şi din alte părţi.

[2178] Referire la popoarele din trecut, care au fost nimicite din pricina necredinţelor lor, deşi le-au fost aduse dovezi clare.

[2179] Procreerea, regenerarea, reproducerea.

[2180] Versetele 17 şi 18 sintetizează, în fond, cele cinci rugăciuni zilnice, poruncite musulmanilor chiar şi înainte de Hedjira.

[2181] Se usucă şi se crapă.

[2182] Din morminte, înviaţi.

[2183] De ploaie.

[2184] Robii şi sclavele.

[2185] Stăpânii de robi nu se tem de robii lor, aşa cum se tem de alţi oameni liberi, în raporturile lor reciproce. După unii comentatori, printr-o astfel de pildă se arată că idolii nu pot fi socotiţi „egali” lui Allah.

[2186] Din-i-Hanifa: credinţa în Allah cel Unic; Islamul.

[2187] Allah creează pe oameni potrivit firii sale, cu credinţa într-o singură divinitate, iar Islamul răspundea naturii lui Allah, deci şi „naturii umane”.

[2188] Adică, cu secta din care face parte, cu ideile specifice sectei respective.

[2189] Consecinţele lipsei de recunoştinţă.

[2190] Este vorba de idolii alăturaţi lui Allah.

[2191] Islamul interzice camătă în relaţiile dintre oameni.

[2192] Vor avea parte de o răsplată îndoită, spre deosebire de cămătari.

[2193] În calea cea dreaptă.

[2194] În Paradis.

[2195] Culturile şi alte plante, prin vânt uscat, pârjolitor.

[2196] Pe cei cu inimile împietrite.

[2197] Pe cei care nu vor să audă.

[2198] Pe cei care nu vor să vadă.

[2199] Ca prunci.

[2200] Etapele principale ale vieţii, în general.

[2201] După moarte (vezi versetul următor care explică durata).

[2202] Profetul Mahomed şi adepţii săi.

31. LOKMAN

(LUKMAN)[2203] Sûra-31, Mekka (Pre-Hedjira): 34 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām!l Mīm![2204]

2. Iată versetele Cărţii pline de înţelepciune,

3. Pentru călăuzirea şi milostivirea celor care săvârşesc fapte bune,

4. Care îndeplinesc rugăciunile şi achită darea (zekāt) şi cred în Viaţa de-apoi, din convingere.

5. Aceştia se află în călăuzire, din partea Domnului lor, şi ei vor fi cei salvaţi.

6. Este unul, printre oameni, care cumpără basme (povestiri), fără temei, pentru a-i abate pe alţii din drumul lui Allah - fără să-şi dea seama - şi pentru a-i lua în batjocură[2205]. Pentru cei de acest fel există o pedeapsă umilitoare!

7. Iar când i se citesc lui versetele Noastre, el îşi întoarce spatele cu trufie, ca şi cum nu le-ar fi auzit şi ar fi greu de ureche. Vesteşte-i o pedeapsă aspră!

8. Dar cei care cred şi săvârşesc fapte bune, lor le vor aparţine grădinile bucuriei,

9. Unde vor sălăşlui în veci. Făgăduiala lui Allah se adevereşte! Căci, El este Puternic şi Înţelept!

10. El a creat cerurile fără piloni, aşa cum voi le puteţi vedea, şi a aşezat munţi trainici pe pământ pentru ca să nu se clatine acesta şi nici voi; şi a răspândit aici toate soiurile de vieţuitoare. Noi coborâm din cer apa şi facem să răsară din el[2206] tot felul de cupluri de plante folositoare.

11. „Iată creaţia lui Allah! Arătaţi-Mi ce anume au creat ceilalţi[2207], în afară de El?” Dimpotrivă! Nelegiuiţii se află în rătăcire clară!

12. Într-adevăr, Noi l-am hărăzit pe Lokman cu înţelepciune, [zicându-i]: „Fii recunoscător faţă de Allah! Pentru că, cel recunoscător este recunoscător pentru el însuşi. Iar cât priveşte pe cel nerecunoscător -Allah este plin de bogăţie şi vrednic de Laudă[2208]”

13. Iar Lokman zise fiului său, sfătuindu-l: „O, fiule! Nu-i alătura lui Allah asociaţi! Căci, idolatria este o mare nelegiuire!”

14. Noi îl sfătuim pe om să se poarte bine cu părinţii săi, - căci, mama sa îl poartă cu grijă peste grijă şi îl alăptează timp de doi ani -, zicându-i: „Mulţumeşte Mie şi părinţilor tăi! Căci, la Mine va fi întoarcerea!

15. Dacă ei (părinţii) te silesc să-Mi asociezi ceva despre care tu n-ai cunoştinţă[2209], atunci, nu le da ascultare! Dar poartă-te bine cu ei în viaţa lumească şi urmează-i pe cei care se înclină spre Mine[2210]! Apoi, la mine va fi întoarcerea voastră şi Eu vă voi da de ştire faptele voastre!”

16. „O, fiule! - zise Lokman -. Chiar dacă ceea ce faci atârnă cât un bob de muştar şi se află într-o stâncă sau în ceruri sau în pământ, Allah tot îl va aduce la vedere. Căci, Allah este Binevoitor şi Cunoscător!

17. O, Fiule! Ridică-te pentru rugăciune şi porunceşte binele şi împiedică răutatea şi rabdă faţă de ceea ce se abate asupra ta. Căci, acestea sunt lucruri hotărâte [de Allah]!

18. Şi nu întoarce faţa ta de la oameni şi nu umbla pe pământ cu trufie! Căci, Allah nu-i iubeşte pe cei lăudăroşi plini de ei înşişi!

19. Fii modest în mersul tău şi coboară-ţi vocea[2211]! Căci, cea mai urâtă dintre voci este vocea de măgar!”

20. Oare nu vedeţi voi că Allah a pus în slujba voastră cele ce se află în ceruri şi cele ce se află pe pământ şi că El revarsă asupra voastră binefacerile Sale, de la vedere şi din taină? Totuşi, unii dintre oameni se ceartă în privinţa lui Allah, fără ştiinţă şi fără călăuzire şi fără Cartea care să-i lumineze.

21. Iar dacă li se spune: „Ascultaţi de ceea ce v-a coborât (revelat) Allah!”, ei zic: „Noi mergem după ceea ce am găsit de la părinţii noştri!” Dar dacă Diavolul îi invită la pedeapsa flăcărilor?

22. Cel care îşi pleacă faţa sa spre Allah şi face parte dintre binefăcători, acela se apucă straşnic de toartă[2212]! Căci, toate lucrurile sfârşesc la Allah!

23. Iar dacă cineva nu crede, să nu Te necăjească (O, Muhammed!) necredinţa lui! Întoarcerea lor va fi la Noi! Apoi, Noi le vom da de ştire faptele lor. Căci, Allah ştie ce anume se află în piepturile (inimile) lor!

24. Noi le dăm bucurie un timp oarecare. Apoi, îi vom duce spre o pedeapsă aspră!

25. Dacă Tu îi întrebi: „Cine a creat cerurile şi pământul?”, ei vor zice: „Allah!” Tu spune-le: „Mulţumire lui Allah!” Dar cei mai mulţi dintre ei sunt neştiutori!

26. Lui Allah îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Căci, Allah este îmbelşugat prin El însuşi şi vrednic de Laudă!

27. Şi chiar dacă toţi copacii de pe pământ ar deveni condeie[2213], iar marea, şi încă alte şapte mări, s-ar transforma în cerneală, tot nu s-ar termina Cuvintele lui Allah! Căci, Allah este Puternic şi Înţelept!

28. A vă crea pe voi şi a vă reînvia nu sunt decât ca un singur suflet! Allah aude şi vede!

29. Oare Tu nu vezi că Allah face ca noaptea să pătrundă în zi şi ziua să pătrundă în noapte[2214] şi că El a pus Soarele şi Luna să curgă, fiecare, până la un termen anume hotărât? Iar Allah cunoaşte faptele voastre!

30. Pentru că Allah este Adevărul însuşi! Iar tot ce invocaţi voi, în afara Lui, reprezintă deşertăciuni! Căci, Allah este Înalt şi Măreţ!

31. Oare Tu nu vezi că, prin graţia lui Allah, corăbiile alunecă pe mare, pentru ca El să vă arate vouă semnele Sale? Iată, în aceasta există semne (pilde) pentru toţi cei statornici şi recunoscători!

32. Iar dacă îi cuprind valurile, ca nişte umbre, ei se roagă de Allah cu credinţă sinceră faţă de el, dar, când El îi salvează, până la uscat, atunci, unii dintre ei rămân statornici[2215]. Şi nu contestă semnele Noastre decât cei trădători şi cei nerecunoscători.

33. O, voi, oameni! Temeţi-vă de Domnul vostru şi înspăimântaţi-vă de ziua în care un tată nu va fi de folos fiului său şi nici fiul nu va fi de folos tatălui său cu nimic! Aflaţi că făgăduiala lui Allah se adevereşte! Să nu vă lăsaţi înşelaţi de viaţa lumească şi să nu fiţi amăgiţi de amăgitor[2216] în privinţa lui Allah!

34. Doar Allah are ştiinţă despre Ceasul [cel din urmă]! El este cel care face să cadă ploaia şi El ştie ce anume se află în pântece[2217]! Şi nimeni nu ştie care anume va fi agoniseala lui de mâine şi nimeni nu ştie unde[2218] anume va muri! Într-adevăr, Allah este cel Ştiutor şi Cunoscător!

[2203] Vezi v. 12. Personaj legendar vestit pentru vorbele sale de înþelepciune.

[2204] E. L. M.: litere enigmatice, nedefinite.

[2205] Se spune că un oarecare Nadr ibn El-Haris cumpăra diferite lucrări cu basme din Persia şi le citea arabilor din Mekka pentru a-i abate pe cei care ascultau recitarea versetelor Coranului.

[2206] Din pământ.

[2207] Idolii, zeii.

[2208] Allah n-are nevoie de mulţumirea ingratului.

[2209] Este vorba de idoli, părinţii fiind idolatri.

[2210] Adică, spre Allah cel Unic, monoteism. Deci, copiii pot deveni musulmani, chiar dacă părinţii lor continuă să creadă în idoli.

[2211] Când vorbeşti, nu vorbi cu voce tare.

[2212] Adică, speră în salvare în Lumea de-apoi.

[2213] Aklam (pl. din kalem - kalam).

[2214] Aluzie la scurtarea şi prelungirea zilelor şi nopţilor după anotimpuri.

[2215] În sensul că rămân credincioşi, chiar dacă devin oarecum şovăitori.

[2216] Este vorba de Diavol.

[2217] În pântecele mamei (băiat sau fată).

[2218] În care þinut, localitate etc.

32. EL-SEDJDE

(PROSTERNAREA) Sûra-32, Mekka (Pre-Hedjira): 30 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Elif! Lām! Mīm![2219]

2. Coborârea (revelarea) Cărţii[2220] se face, fără îndoială, din partea Stăpânului lumilor[2221].

3. Oare ei (necredincioşii) vor spune: „El[2222] a născocit-o!”? Dimpotrivă! Aceasta (Cartea) este Adevărul, care vine din partea Domnului Tău[2223] pentru ca Tu să avertizezi poporul căruia nu i-a venit, înaintea Ta, vreun mesager[2224]. Poate că vor merge pe calea cea dreaptă!

4. Allah! El este cel care a creat cerurile şi pământul, precum şi cele aflate între ele în şase zile, după care s-a aşezat pe Tron (Arş). În afara Lui, voi n-aveţi nici un protector şi nici vreun mijlocitor! Oare nu-L veţi pomeni?

5. El porunceşte pentru toate, din cer şi până la pământ, iar apoi, ele (toate) se vor înălţa până la El, într-o zi, care măsoară o mie de ani, după numărătoarea voastră[2225].

6. El este cel care cunoaşte cele tainice şi cele aflate la vedere! Căci, El este Puternic şi Milostiv!

7. Cel care a făcut bine tot ceea ce a făcut şi care l-a creat pe om, la început, din lut[2226].

8. Apoi, i-a dat urmaşi, plămădindu-i dintr-o apă abjectă[2227].

9. Apoi, l-a conceput şi a insuflat în el din duhul Său[2228]. De asemenea, v-a înzestrat pe voi cu auzul şi cu văzul şi cu inimă. Dar, voi îi sunteţi recunoscători aşa de puţin!

10. Ei (păgânii) zic: „De vreme ce vom dispare în pământ[2229], oare vom fi creaţi din nou[2230]?” Într-adevăr, ei tăgăduiesc întâlnirea cu Domnul lor!

11. Tu spune-le: „Moartea voastră este dată pe seama îngerului morţii[2231], care a fost desemnat pentru voi, iar apoi[2232], veţi fi aduşi la Domnul vostru!”

12. Atunci, Tu îi vei vedea pe cei păcătoşi cu capetele plecate în faţa Domnului lor, [zicând]: „Doamne! Noi am văzut şi am auzit! Trimite-ne înapoi, că vom săvârşi fapte bune! Căci, noi vom crede cu adevărat!”

13. Dacă Noi vroiam, dădeam tuturor sufletelor călăuzire! Dar, adevărul spus de Mine este că: „Voi umple tot Iadul cu duhurile rele (djinn) şi cu oameni [păcătoşi], împreună!”

14. „Gustaţi! - li se va spune - pentru că aţi uitat de întâlnirea voastră în ziua aceasta? Şi Noi vă uităm pe voi! Gustaţi din pedeapsa veşnică pentru faptele voastre!”

15. Într-adevăr, în versetele Noastre cred cei care, la recitarea lor, se prosternează[2233] şi, drept mulţumire, aduce laude Domnului lor, fără să devină trufaşi!

16. Ei se scoală din culcuşurile lor pentru a se ruga Domnului lor cu smerenie şi cu speranţă şi pentru a face pomană din agoniselile cu care îi hărăzim Noi.

17. Totuşi, nimeni nu ştie ce anume se ascunde, pentru satisfacerea ochilor săi, drept răsplată a faptelor sale[2234].

18. Oare cel credincios este la fel cu cel făţarnic? Ei nu sunt la fel!

19. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, ale lor vor fi locurile de şedere din Raiuri, drept răsplată pentru faptele lor!

20. Iar cât priveşte pe cei făţarnici, locul lor de şedere este Focul! Ori de câte ori vor încerca să iasă din el, ei vor fi întorşi şi li se va spune: „Gustaţi din pedeapsa Focului pe care l-aţi socotit minciună!”

21. Noi îi vom face să guste din pedeapsa mai mică[2235], până la pedeapsa cea mare[2236]. Poate că se vor întoarce[2237]!

22. Şi cine poate fi mai nelegiuit decât cel care, după ce i-au fost amintite versetele Domnului său, se întoarce de la ele? Da, Noi Ne răzbunăm pe cei nelegiuiţi!

23. Noi i-am dat lui Moise (Musa) Scriptura[2238]! - Nu Te îndoi[2239] de întâlnirea sa cu El[2240]! -. Şi am desemnat-o îndreptar pentru Fiii lui Israel.

24. Şi am desemnat Noi, dintre ei, călăuzitori, care să-i îndrume pe calea cea dreaptă, cu porunca Noastră, cât timp vor fi statornici şi vor crede în semnele Noastre.

25. Domnul Tău este cel care va hotărî, între ei, în Ziua de-apoi, pentru cele asupra cărora aveau neînţelegeri între ei!

26. Oare nu-I aduce la călăuzire faptul că Noi am nimicit, înaintea lor, atâtea generaţii, iar prin locurile lor de şedere umblă ei? Iată, în acestea există pilde! Oare ei nu-şi dau seama?

27. Şi nu văd ei oare că Noi împingem apa spre pământul arid şi facem să răsară din el semănăturile, cu care se hrănesc animalele lor, precum şi ei înşişi? Oare nu văd ei?

28. Şi zic ei (păgânii): „Pe când această victorie[2241], dacă sunteţi drepţi?”

29. Tu spune-le: „În ziua biruinţei nu le va fi de folos, celor care nu cred, să mai creadă şi nici nu li se va mai da vreun termen de aşteptare!”

30. Tu lasă-i pe ei şi aşteaptă[2242]! Ei, de asemenea, sunt în aşteptare!

[2219] E. L. M.: litere enigmatice, nedefinite.

[2220] A Coranului.

[2221] Lumea de-aici şi de-dincolo, întregul univers.

[2222] Adică, Mahomed ar fi plăsmuit Cartea (Coranul).

[2223] O, Muhammed!

[2224] Spre deosebire de trecut, când arabii şi evreii formau comunitatea semitică şi avuseseră parte de profeţi comuni (Moise, Abraham ş.a.). Aici este vorba de populaţia din Mekka, cu deosebire de tribul Kureyşiţilor (Kurayş), care n-a avut nici un profet până la Mahomed.

[2225] Referire la dimensiuni temporale până la Judecata de-apoi.

[2226] Primul om din ţărână cu apă, argilă, lut (Adam).

[2227] Este vorba de spermă, socotită fără valoare, murdară.

[2228] Ruh: în sensul de „Din natura Sa”; suflet, viaţă.

[2229] Prin descompunere, după moarte.

[2230] Vom învia?

[2231] Îngerul: Azrael (Azrail).

[2232] După înviere.

[2233] Sudjdjeden: la auzul acestui cuvânt din verset, musulmanii se închină, prosternându-se, drept mulţumire faţă de Allah, cu convingerea că, în acel moment, Diavolul se îndepărtează de ei.

[2234] Este vorba de Paradisul făgăduit celor credincioşi în raport cu faptele lor.

[2235] Cea din lumea pământească (secetă, înfrângere în luptă, epidemii etc).

[2236] Pedeapsa Iadului.

[2237] La credinţă.

[2238] Tora (Tevrat).

[2239] O, Muhammed!

[2240] Cu Allah (la Sinai).

[2241] Feth: asupra acestui cuvânt din verset comentatorii au păreri diferite: unii se referă la o apropiată victorie asupra păgânilor (la Badr?), iar alţii consideră că ar fi vorba de pedeapsa din Ziua de-apoi sau de biruinţa finală a musulmanilor asupra necredincioşilor.

[2242] Porunca lui Allah pentru victorie.

33. EL-AHZAB

(ALIAŢII)[2243] Sûra-33, Medina: 73 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, Tu, Profet! Ai teamă de Allah şi nu-i asculta pe necredincioşi şi pe farisei! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

2. Tu ascultă de ceea ce Ţi s-a revelat din partea Domnului Tău! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

3. Şi ai încredere în Allah! Căci, Allah este de-ajuns ca protector!

4. Allah nu a creat două inimi în fiecare om şi nici nu v-a desemnat vouă - ca mame - pe soţiile voastre, pe care voi le repudiaţi ca „spatele mamelor voastre”[2244], şi nici nu a făcut ca fiii voştri adoptivi să fie ca fiii voştri propriu-zişi. Acestea sunt vorbele voastre, rostite din gurile voastre! Dar Allah rosteşte Adevărul şi El este cel care călăuzeşte spre drumul cel drept.

5. Chemaţi-i[2245] după [numele] taţilor lor! Acesta este mai corect în faţa lui Allah! Dacă nu-i cunoaşteţi pe taţii lor, atunci, ei sunt fraţii voştri de credinţă şi se află sub tutela voastră. Şi nu este păcat pentru voi dacă faceţi ceva din greşeală; doar dacă inimile voastre săvârşesc acel ceva în mod voit. Allah este Iertător şi Milostiv!

6. Pentru credincioşi, Profetul are întâietate faţă de ei înşişi[2246], iar soţiile Sale sunt ca mamele lor[2247]. După Cartea lui Allah[2248], rudele din aceiaşi părinţi au prioritate între ele, faţă de credincioşi[2249], precum şi faţă de Emigranţi[2250]. Afară de faptul dacă voi vreţi să oferiţi ceva prietenilor voştri! Acestea se află scrise în Carte,[2251]

7. Iar când am primit Noi jurământul de la profeţi: de la Tine (O, Muhammed!) şi de la Noe (Nuh) şi de la Abraham (Ibrahim) şi de la Moise (Musa) şi de la Isus, Fiul Mariei[2252], am primit din partea lor jurăminte solemne;

8. Pentru ca [Allah] să ceară socoteală celor devotaţi despre devotamentul lor. Iar pentru cei necredincioşi a pregătit o pedeapsă dureroasă!

9. O, Voi, credincioşi! Amintiţi-vă de binefacerea lui Allah pentru voi, atunci când au venit oşti asupra voastră şi când am trimis Noi asupra lor un vânt, precum şi oşti, pe care voi nu le vedeaţi! Allah vede faptele voastre[2253]!

10. Când ei veneau spre voi, de sus şi de jos, privirile voastre s-au întunecat, iar inimile voastre v-au ajuns până în gât[2254], astfel încât, vă gândeaţi la tot felul de lucruri despre Allah.

11. Iată, atunci, credincioşii au fost puşi la încercare şi supuşi unei zguduiri cutremurătoare[2255]!

12. Iar cei făţarnici şi cei cu inimile bolnave[2256] ziseră: „Allah şi Trimisul Său nu ne-au făgăduit decât înşelăciuni[2257]!”

13. De asemenea, unii dintre ei ziceau: „O, voi, cei din Yesrib[2258]! Nu mai este loc [de şedere] pentru voi[2259]! Întoarceţi-vă[2260]!” Atunci, unii dintre ei cereau învoire de la Profet, zicând „Casele noastre nu sunt apărate!” dar, acestea nu erau fără apărare; ei vroiau doar să fugă!

14. Iar dacă s-ar fi intrat peste ei, din marginile ei (Medinei) şi dacă ar fi fost ademeniţi, atunci, ei s-ar fi întors fără prea multă aşteptare[2261]!

15. Dar, mai înainte, ei făcuseră legământ în faţa lui Allah că nu-şi vor întoarce spatele lor[2262], iar despre legământul faţă de Allah ei vor fi întrebaţi!

16. Tu spune-le: „Fuga[2263] nu va fi deloc în folosul vostru, dacă veţi fugi de moarte sau de ucidere[2264], căci, nu vă veţi bucura decât pentru scurtă vreme[2265]!”

17. Tu [mai] spune-le: „Oare cine este cel care vă poate apăra de Allah, dacă El vrea răul vostru sau dacă El vrea mântuirea voastră?” Ei nu vor găsi nici un protector şi nici un sprijinitor pentru ei, în afară de Allah!

18. Într-adevăr, Allah ştie cine anume dintre ei pune piedici[2266] şi cine anume le spune prietenilor: „Veniţi la noi!”, în timp ce ei se străduiesc puţin pentru luptă.

19. Deoarece ei au necaz pe voi[2267]. Apoi, când îi apucă spaima, Tu îi vezi cum se uită la Tine, rotindu-şi ochii, ca şi cum ar fi leşinaţi de moarte, iar după ce trece teama, ei îşi ridică vocea la voi, cu limbile lor ascuţite, râvnind la avuţie. Aceştia nu sunt credincioşi! De aceea, Allah zădărniceşte faptele lor, iar acesta este ceva uşor pentru Allah.

20. Ei (făţarnicii) stau cu gândul că aliaţii[2268] n-au plecat sau dacă aliaţii s-ar întoarce împotriva lor, ei ar prefera să plece în deşert, printre arabi (beduini), şi s-ar interesa de acolo despre veştile de la voi[2269], iar dacă s-ar afla printre voi, ei nu s-ar lupta decât prea puţin.

21. S-a dat o pildă frumoasă prin Mesagerul lui Allah, pentru voi şi pentru cei care speră în Allah şi în Ziua cea-din-urmă şi pomenesc mult de Allah!

22. Iar când credincioşii îi văzură pe „aliaţi”[2270], ei ziseră: „Iată ceea ce ne-au promis Allah şi Mesagerul Său! Allah şi Trimisul Său au grăit adevărul![2271]” Şi aceasta n-a făcut decât să crească credinţa şi supunerea lor!

23. Printre credincioşi se află unii oameni care au fost devotaţi legământului lor faţă de Allah. Aşa au fost, de pildă, cei care şi-au încheiat termenul[2272] lor, iar alţii aşteaptă fără să se schimbe [în cuvântul dat!].

24. Căci, Allah îi răsplăteşte pe cei devotaţi pentru devotamentul lor, iar dacă voieşte, îi pedepseşte pe cei făţarnici sau primeşte căinţa lor, pentru că Allah este Iertător şi Milostiv!

25. Şi i-a întors Allah pe necredincioşi, cu mânia lor, fără ca ei să fi obţinut nimic bun! Şi Allah i-a sprijinit pe credincioşi în lupta lor[2273]. Căci, Allah este Puternic, deosebit de Tare!

26. Şi i-a făcut pe acei oameni ai Scripturii[2274], care îi ajutaseră, să iasă din cetăţile lor şi a băgat spaimă în inimile lor! Pe unii dintre ei i-aţi ucis voi, iar pe alţii i-aţi luat în robie!

27. Şi [Allah] v-a făcut pe voi să moşteniţi pământurile lor şi locuinţele lor şi avuţiile lor, precum şi pământul necălcat de voi deloc[2275]. Căci, Allah este Atotputernic!

28. O, Tu, Profet! Tu spune soţiilor Tale: „Dacă doriţi viaţa lumească şi podoabele sale, atunci, iată, Eu vă ofer bunuri şi vă dau libertate, aşa cum se cuvine[2276]!

29. Iar dacă vreţi pe Allah şi pe Profetul Său, precum şi Casa cea-din- urmă[2277], aflaţi că Allah a pregătit o răsplată mare pentru acelea dintre voi care se numără printre binefăcătoare!”

30. O, voi, Femeile Profetului! Care dintre voi săvârşeşte o faptă de necinste, pedeapsa ei va fi îndoită[2278]! Aceasta este ceva uşor pentru Allah!

31. Iar cea care, dintre voi, rămâne devotată lui Allah şi Profetului Său şi săvârşeşte fapte bune, pe ea o vom răsplăti îndoit şi va avea parte de o agoniseală generoasă.

32. O, voi, Femeile Profetului! Voi nu sunteţi ca oricare dintre celelalte femei! Dacă vă comportaţi cu smerenie, atunci, nu vorbiţi cu vocea scăzută, ca să nu poftească cel cu inima bolnavă[2279], şi rostiţi vorbe cuviincioase!

33. Şi staţi cu demnitate în locuinţele voastre şi nu vă arătaţi în felul în care se făcea mai înainte, pe vremea ignoranţei[2280]! Şi îndepliniţi rugăciunea şi achitaţi Darea (zekāt) voastră şi supuneţi-vă lui Allah şi Trimisului Său! Allah nu vrea decât să înlăture de la voi - O, cei din Familia Profetului[2281] - orice pată (ruşine) şi să vă cureţe prin purificare!

34. Şi rostiţi versetele lui Allah care se recită în căminele voastre, precum şi cele de înţelepciune! Allah este Binevoitor şi Atotştiutor!

35. Musulmani şi musulmane, credincioşi şi credincioase, devotaţi şi devotate, iubitori de adevăr şi iubitoare de adevăr, statornici şi statornice, evlavioşi şi evlavioase, cei care dau de pomană şi cele care dau de pomană, cei care postesc şi cele care postesc, cei care îşi păzesc cinstea şi cele care îşi păzesc cinstea lor, cei care pomenesc mult pe Allah şi cele care pomenesc mult pe Allah, iată, Allah a pregătit pentru ei iertare şi o răsplată mare[2282]!

36. Şi nu se cade unui credincios sau unei credincioase să mai facă alegere, de vreme ce Allah şi Profetul Său au hotărât ceva în privinţa lor! Iar dacă cineva se împotriveşte lui Allah şi Profetului Său, acela se rătăceşte, cu adevărat, într-o rătăcire clară!

37. Iar când Tu[2283] spuneai celui de care Allah s-a îndurat[2284] şi de care Te-ai îndurat şi Tu[2285]: „Ţine-o lângă tine pe soţia ta[2286] şi fii cu frică de Allah!”, atunci, Tu[2287] ascundeai în sufletul Tău ceea ce Allah a vrut să dea în vileag[2288]! Tu Te temeai de oameni, dar cel vrednic de temut, cu adevărat, este Allah! Apoi, după ce Zeyd (Zayd) şi-a potolit plăcerea sa de la ea, Noi am sortit-o să se cunune cu Tine, ca să nu mai fie o piedică pentru credincioşi căsătoria lor cu soţiile fiilor lor adoptivi, după ce aceştia îşi întrerup legăturile lor cu ele. În felul acesta se îndeplineşte porunca lui Allah[2289].

38. Nu este păcat pentru Profet să aducă la îndeplinire obligaţia dată de Allah! Aşa a fost datina lui Allah şi în legătură cu cei din trecut[2290]. Căci, porunca lui Allah este un destin prescris!

39. Ei (profeţii) transmiteau mesajele lui Allah şi se temeau de El şi nu se temeau de nimic altceva, decât de Allah. Căci, Allah este de-ajuns pentru socoteală.

40. Muhammed nu este tatăl nici unuia dintre bărbaţii voştri[2291]. Dar El este Trimisul lui Allah şi ultimul dintre profeţi! Căci, Allah este Atotştiutor!

41. O, voi, credincioşi! Pomeniţi mult de Allah în rostirile voastre!

42. Şi Slăviţi-L dimineaţa şi seara!

43. El este cel care trimite milostivirea Sa asupra voastră, precum şi pe îngerii Săi, ca să vă scoată din întuneric la lumină! Căci, El este Milostiv faţă de cei credincioşi!

44. În ziua în care se vor întâlni cu El, ei vor fi întâmpinaţi cu: „Pace vouă!” Căci, El (Allah) le-a pregătit o răsplată generoasă!

45. O, Tu, Profet! Noi Te-am trimis pe Tine ca martor şi ca vestitor şi pentru avertizare!

46. Şi ca unul care cheamă la Allah, cu voia Sa, şi care răspândeşte lumină!

47. Deci, dă-le de veste credincioşilor că pentru ei există o mare bunăvoinţă din partea lui Allah!

48. Şi nu asculta de cei care nu cred şi sunt făţarnici şi nu lua în seamă răutăţile lor şi bizuie-Te în Allah! Căci, Allah îţi este de-ajuns ca ocrotitor!

49. O, voi, credincioşi! Dacă vă cununaţi cu dreptcredincioase şi apoi divorţaţi înainte de a vă atinge de ele[2292], atunci, ele nu sunt obligate să aştepte un anume termen[2293]. Daţi-le ceva bunuri şi lăsaţi-le libere cu bunătate[2294]!

50. O, Tu, Profet! Noi Ţi-am îngăduit soţiile Tale[2295] cărora Tu le-ai dat darea lor de onoare[2296] şi pe cele aflate în dreapta Ta[2297], pe care Allah Ţi le-a dăruit ca pradă[2298], precum şi pe: fiicele unchiului Tău, după tată, şi pe fiicele mătuşii Tale, după tată, şi pe fiicele unchiului Tău, după mamă, şi fiicele mătuşii tale, după mamă - care au emigrat împreună cu Tine -, ca şi pe femeia credincioasă care se dăruieşte Profetului său şi pe care Profetul consimte s-o ia în căsătorie, dar aceasta numai ca un privilegiu pentru Tine, fără ceilalţi credincioşi. Noi ştim despre ce anume i-am obligat pe credincioşi în legătură cu soţiile lor, precum şi în legătură cu cele (sclavele) pe care le posedă ei în mâinile lor[2299], ca să nu fie aceasta o piedică pentru Tine[2300]. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

51. Tu poţi ţine deoparte pe care anume dintre ele vrei şi poţi păstra lângă Tine pe care anume dintre ele o doreşti[2301]. De asemenea, nu este vreun păcat pentru Tine dacă vei căuta pe careva din cele îndepărtate de Tine[2302]. Aceasta, pentru ca ochii lor să se înduioşeze şi ele să nu se necăjească şi să fie mulţumite, toate, cu ceea ce le-ai oferit. Căci, Allah ştie ce anume se află în inimile voastre, pentru că Allah este Ştiutor şi Răbdător!

52. De azi înainte, El (Allah) nu-Ţi mai îngăduie[2303] să Te mai căsătoreşti cu alte femei şi nici să le schimbi pe acestea cu alte soţii, chiar dacă vei admira frumuseţea lor, cu excepţia celor (sclavelor) aflate în mâinile Tale[2304]. Căci, Allah veghează peste tot!

53. O, voi, credincioşi! Nu intraţi în locuinţele Profetului fără să vi se îngăduie, în timpul mesei[2305]! Doar dacă aţi fost invitaţi să vă ospătaţi împreună, atunci, intraţi fără să mai aşteptaţi[2306]! Dar, după ospăţ, să vă împrăştiaţi, fără a mai căuta să intraţi în discuţie! Aceasta, pentru că Profetul oboseşte, iar El se sfiieşte să v-o spună pe faţă! Dar Allah nu se sfiieşte de adevăr[2307]! Iar dacă aveţi de întrebat pe ele[2308], atunci, întrebaţi-le din spatele unei perdele! Este mai bine pentru inimile voastre şi pentru inimile lor. Şi nu este îngăduit să-l necăjiţi pe Profet şi nici să vă cununaţi cu soţiile Sale, după El, niciodată[2309]! Căci, aceasta va fi un mare păcat, în faţa lui Allah!

54. Fie că voi daţi ceva la iveală, fie că îl ascundeţi, totuşi, Allah este Atotştiutor!

55. Nu este păcat pentru ele[2310] să vorbească [descoperite] cu părinţii lor şi cu fiii lor şi cu fraţii lor şi cu fiii fraţilor lor şi cu fiii surorilor lor şi cu soţiile acestora, precum şi cu cele (sclavele) aflate în posesia lor. O, voi, Soţiile Profetului! Temeţi-vă de Allah! Căci, Allah este Martor la toate!

56. Allah şi îngerii Săi se apleacă asupra Profetului. O, voi, credincioşi! Veneraţi-L şi voi şi salutaţi-L cu plecăciune!

57. Cât despre cei care aduc supărări lui Allah şi Trimisului Său[2311], Allah i-a blestemat în lumea aceasta şi în cea de-apoi şi le-a pregătit o pedeapsă înjositoare.

58. Iar cei care îi supără pe credincioşi şi pe credincioase fără să dovedească ceva, aceştia se încarcă cu calomnie şi cu un păcat evident!

59. O, Tu, Profet! Tu spune-le Soţiilor Tale şi fiicelor Tale, precum şi femeilor credincioşilor să se îmbrace cu îmbrăcăminte largă[2312]. În felul acesta, ele vor fi recunoscute mai lesne şi nu vor fi supărate. Allah este Iertător şi Milostiv!

60. Dacă cei făţarnici şi cei cu inimile bolnave[2313], precum şi cei care răspândesc veşti neplăcute, în Medina, nu încetează[2314], atunci, Noi Te vom îndemna împotriva lor, iar după aceea, ei nu vor mai sta decât puţină vreme în jurul Tău[2315]!

61. Ei sunt nişte blestemaţi! Ei vor fi prinşi acolo unde vor fi găsiţi şi vor fi nimiciţi prin ucidere!

62. Acesta era obiceiul (sunna) lui Allah şi în privinţa celor de dinaintea lor, iar Tu nu vei găsi vreo schimbare în obiceiul (sunna) lui Allah!

63. Oamenii Te întreabă despre Ceasul [cel-din-urmă]. Tu spune-le: „Numai Allah are ştiinţă despre acesta!” Şi cine Te poate face să-l ştii[2316]? S-ar putea ca Ceasul [cel-din-urmă] să fie aproape!

64. Allah i-a blestemat pe necredincioşi şi a pregătit pentru ei un Iad pârjolitor,

65. Unde ei vor rămâne în veci, fără să găsească nici un ocrotitor şi nici un ajutor.

66. Iar în ziua în care feţele lor se vor pârjoli de foc, ei vor spune: „Vai de noi! De ne-am fi supus lui Allah şi de-am fi dat ascultare Trimisului Său!”

67. Şi vor [mai] spune: „O, Domnul nostru! Noi ne-am supus mai marilor noştri, iar ei ne-au dus în rătăcire, din drumul nostru!

68. O, Doamne! Dă-le pedeapsă îndoită[2317] şi blestemă-i cu un mare blestem!”

69. O, voi, credincioşi! Nu fiţi ca cei care l-au supărat pe Moise (Musa)[2318]! Până la urmă, Allah i-a absolvit de spusele lor, iar el a avut mare preţuire lângă Allah!

70. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah şi rostiţi vorbe înţelepte!

71. Pentru ca El (Allah) să îmbunătăţească faptele voastre şi să ierte păcatele voastre. într-adevăr, cel care se supune lui Allah şi Profetului Său va avea parte de o mare bucurie!

72. Noi am cerut cerurilor şi pământului şi munţilor să poarte Amanet-ul[2319], dar ele s-au ferit să se împovăreze cu el; atunci, l-a luat asupra sa omul, căci el este nerecunoscător şi ignorant[2320]!

73. Şi-i va pedepsi Allah, în felul acesta[2321], pe făţarnici şi pe făţarnice, precum şi pe idolatri şi idolatre şi îi va ierta, Allah, pe credincioşii şi pe credincioasele care se vor căi. Allah este Iertător şi Milostiv!

[2243] A se vedea versetele: 20 şi 22 (s-ar traduce şi prin: Cei din ceată, Cei din grup, fiind vorba de oastea kureyşiţilor şi alţii, care veniseră din Mekka să asedieze Medina, unde se afla Profetul Mahomed).

[2244] Formulă de divorţ folosită de arabi în perioada preislamică, în cazul când vroiau să divorţeze de soţiile lor; expresia are sensul că era interzis soţului de a mai avea raporturi cu soţia sa, divorţul devenind astfel obligatoriu. Islamul prevede unele posibilităţi pentru reluarea căsniciei dintre soţ şi soţie, în anumite condiţii.

[2245] Pe fiii adoptivi.

[2246] Profetul Mahomed este superior tuturor dreptcredincioşilor în orice privinţă.

[2247] Deci, musulmanii nu se puteau căsători cu soţiile Profetului în nici un fel şi sub nici o formă.

[2248] Este vorba de Tabla păstrată lângă Allah: Levh-i Mahfuz.

[2249] Se referă la locuitorii din Medina, numiţi şi Ansar (cei care L-au primit pe Profetul Mahomed şi pe însoţitorii Săi, după Hedjira).

[2250] Muhadjirin: cei care au emigrat în anul 622 de la Mekka la Medina, împreună cu Profetul Mahomed.

[2251] Acest verset aduce unele precizări în problemele de succesiune, faţă de trecut, când Ansarii şi Muhadjirinii se moşteneau unii pe alţii, ca şi cum ar fi fost rude între ei.

[2252] Isa ibn-i Meryem (Maryam).

[2253] Este vorba de lupta cunoscută sub denumirea de „Bătălia Şanţului” (Hendek), când Oraşul Medina fusese asediat de kureyşiţii din Mekka (anul 5 după Hedjira), iar în momentele cele mai critice ale asediului, musulmanii fuseseră sprijiniţi de „oşti invizibile” (îngeri), asediatorii fiind nevoiţi să se retragă.

[2254] De spaimă de moarte, de înfrângere.

[2255] Pentru a se vedea cine anume era statornic până la capăt şi cine anume şovăia în credinţă.

[2256] Cei cu credinţa slabă.

[2257] După unele relatări, în timpul asediului Medinei, Profetul îi punea pe musulmani să sape şanţuri de apărare în jurul oraşului, iar pe de altă parte, le prevestea victoria bizantinilor asupra perşilor (idolatri).

[2258] Yesrib (Yasrib): denumirea oraşului Medina înainte de Hedjira.

[2259] La Medina; căci vor fi înfrânţi.

[2260] Adică, să fugă sau să revină la credinţa lor anterioară (idolatrie).

[2261] După unii exegeţi, ar fi vorba de renunţare la Islam, iar după alţii, s-ar face referire la pornire la luptă, după un îndemn oarecare.

[2262] De la luptă.

[2263] Fără a mai lupta.

[2264] În timpul luptei.

[2265] De viaţă; căci, nu vor mai trăi mult şi nu vor avea parte de Rai şi de alte satisfacţii, în Lumea de-apoi.

[2266] La luptă, invitând la fugă.

[2267] Făţarnicii aveau ciudă pe credincioşii adevăraţi pentru că se luptau cu dârzenie.

[2268] „Aliaţii”: de aici derivă şi denumirea acestei Sura (Hizb).

[2269] Adică, ar prefera să plece de la luptă şi să se intereseze de la distanţă despre mersul evenimentelor de la Medina.

[2270] Părăsind asediul oraşului Medina.

[2271] Musulmanii fuseseră preveniţi că, după unele strâmtorări în luptă, biruinţa finală va fi de partea lor.

[2272] Au murit ca martiri.

[2273] Cuvântul şi cu oastea de îngeri (invizibili).

[2274] Ehl-i Kitab: este vorba de evreii din familia lui BANU KURAYZAH, din Medina, care nu respectaseră convenţia lor cu musulmanii, ajutându-i pe „aliaţi” în timpul asediului Medinei (în anul 627), iar după plecarea asediatorilor, membrii tribului respectiv au fost ucişi sau izgoniţi din locurile lor pentru trădarea lor.

[2275] Este vorba de ţinutul numit Khaybar, situat la nord de Medina; tribul iudaic de acolo i-a sprijinit pe asediatori.

[2276] Prin divorţ, de bunăvoie.

[2277] Paradisul.

[2278] Faţă de pedeapsa dată altor femei pentru aceeaşi faptă ruşinoasă.

[2279] Cel cu gând rău, cu dorinţă.

[2280] Djahiliyye: perioada de dinainte de Islam; perioada păgânismului.

[2281] Ehl-i Beyt (Ahl-i Bayt). Cuprinde: Profetul, soţiile Sale, copiii Săi, precum şi pe nepoţii Săi şi pe ginerele Său (Ali, al patrulea Calif).

[2282] Enumerarea se referă la bărbaţi şi la femei.

[2283] O, Muhammed !

[2284] Este vorba de Zeyd bin Harise (Zayd bin Harisa), care devenise musulman, după ce căzuse în robie.

[2285] Profetul îl eliberase din starea de robie, iar ulterior l-a căsătorit cu fiica mătuşii Sale, numită Zeyneb (Zaynab), după ce îl adoptase ca fiu.

[2286] Să nu divorţeze de Zaynab.

[2287] Profetul Mahomed.

[2288] Se spune că, potrivit poruncii lui Allah, Profetul avea de gând să se căsătorească cu Zaynab, dar, totodată, se temea de lume şi îl îndemna pe Zayd să nu divorţeze.

[2289] Într-adevăr, Zaynab a divorţat de Zayd, din considerente de deosebire de rang, iar Profetul a luat-o în căsătorie, abrogându-se astfel tradiţia preislamică potrivit căreia tatăl vitreg nu se putea căsători cu fosta soţie a fiului său adoptiv.

[2290] Profeţii din trecut.

[2291] Profetul Mahomed n-a avut fii rămaşi în viaţă multă vreme. Au trăit doar fiicele Sale şi a adoptat doar unul sau doi fii.

[2292] Înainte de a avea relaţii intime cu ele.

[2293] Este vorba de patru luni de aşteptare, cu speranţa revenirii asupra hotărârii de divorţ (dacă soţul a întreţinut relaţii intime cu femeia respectivă).

[2294] Să plece din casa bărbatului unde vor crede de cuviinţă, fără a fi necăjite.

[2295] Încuviinţarea este valabilă şi pentru ceilalţi musulmani.

[2296] Un fel de dotă sau zestre sau dare nupţială (mehr; mahr).

[2297] Este vorba de sclave (din prada de război).

[2298] De război.

[2299] Este vorba de îngăduinţa de a avea mai multe soţii, obligaţia de a nu se cununa fără martori şi fără darea de cinste (Mehr) şi de a respecta principiul echităţii în cazul poligamiei (vezi şi Sura - 4).

[2300] Pentru căsătoria Profetului cu femeia care doreşte să se cunune cu El, dar fără alte obligaţii (vezi n: 54). Profetul s-a confruntat cu asemenea situaţii.

[2301] Profetul poate invita la El pe oricare din femeile Sale sau se poate duce la ele.

[2302] Dacă o va dori, la nevoie.

[2303] O, Muhammed!

[2304] Legătura cu sclavele era fără limită. Profetul Mahomed a avut până la nouă soţii, dar, atunci când a vrut să se despartă de unele din ele, nici una n-a fost de acord, fiecare preferând să rămână: „Mama credincioşilor”.

[2305] Când Profetul mănâncă (stă la masă).

[2306] Pentru a sta la masă împreună cu Profetul.

[2307] Se spune că locuinţa Profetului era relativ mică, iar vizitatorii erau foarte numeroşi. Acest verset reglementează timpul de masă şi de repaos al Profetului, protejându-l într-un fel sau altul.

[2308] Pe soţiile Profetului.

[2309] După divorţ, după moarte etc.

[2310] Pentru soţiile Profetului.

[2311] Este vorba de unii evrei şi creştini care atribuiau lui Allah fii, iar idolatrii considerau că îngerii ar fi nişte fiice ale lui Allah.

[2312] La ieşirea în lume (Djilbab-Djelabib).

[2313] Cei slabi în credinţă sau în tentaţia lor faţă de femei.

[2314] În acţiunile lor; unii compuneau poeme batjocoritoare la adresa părinţilor Profetului sau folosind tot felul de nume de femei etc.

[2315] Vor fi nevoiţi să plece din Medina.

[2316] Deci, nici profeţii nu puteau cunoaşte Ceasul cel-din-urmă fără voia lui Allah.

[2317] Rătăcitorilor (idolilor sau fruntaşilor).

[2318] Se spune că Moise ar fi avut o defecţiune fizică, pe care încerca s-o ascundă, într-o zi, el şi-a lăsat veşmintele pe o piatră pentru a se spăla, iar piatra a lunecat în apă, deplasându-se spre locul unde se aflau oamenii din poporul său. Aşa s-a dovedit că el nu avea nici o defecţiune fizică.

[2319] Amanet: exegeţii au avansat tot felul de ipoteze asupra sensului profund al acestui cuvânt. Unii se referă la „credinţă” şi la „raţiune”, iar omul, fiind înzestrat cu ele, devine, astfel, răspunzător pentru faptele sale.

[2320] Adică, nerecunoscător faţă de Allah, care l-a înzestrat cu însuşiri superioare.

[2321] Prin asumarea de către om a răspunderii faţă de Amanet-ul menţionat în versetul anterior, pentru că nu-l va putea respecta.

34. SABA[2322]

Sûra-34, Mekka: 54 versete (afară de versetul: 6)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Laudă lui Allah! Lui îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! Şi Laudă Lui şi în Lumea de-apoi! Căci, El este Înţelept, Ştiutor!

2. El ştie ce anume intră în pământ şi ce iese din acesta şi, de asemenea, ce anume coboară din cer şi ce anume se ridică într-acolo. Căci, El este Milostiv şi Iertător!

3. Iar necredincioşii spun: „Nouă nu ne va veni Ceasul [cel din urmă]!”. Tu spune-le: „Da! Pe numele Domnului Meu! El va veni, negreşit, la voi!” Într-adevăr, celui Cunoscător al celor nevăzute nimic nu-i rămâne tainic, din ceruri şi de pe pământ, oricât de mic ar fi acesta[2323]. Şi nu există nimic, mai mic sau mai mare, care să nu fie scris în Cartea cea clară[2324],

4. Ca să-i răsplătească pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, întrucât, pentru ei există iertare şi agoniseală darnică.

5. Iar pentru cei care încearcă să reducă versetele Noastre la neputinţă există o pedeapsă deosebit de aspră!

6. Cei dotaţi cu ştiinţă văd că ceea ce Ţi s-a coborât (revelat) din partea Domnului Tău este Adevărul (Coranul) şi călăuză pe drumul celui Puternic şi Vrednic de laudă!

7. Iar cei care nu cred, spun: „Vreţi să vă arătăm un om[2325] care vă dă de veste că, după ce veţi muri şi veţi deveni bucăţi, veţi fi creaţi din nou?

8. Sau care a născocit o minciună şi o pune pe seama lui Allah sau care are în El demoni (djinn)[2326]?” Deloc! Cei care nu cred în Lumea de-apoi vor fi pedepsiţi, pentru că ei se află într-o rătăcire profundă!

9. Oare nu văd ei[2327] ce anume se găseşte în faţa lor şi în urma lor, din cer şi din pământ? Dacă am vrea, Noi am putea face să-i înghită pământul sau să facem să cadă peste ei bucăţi din cer. Iată, în acestea există pilde pentru toţi robii devotaţi!

10. Într-adevăr, Noi l-am hărăzit pe David[2328] cu bunăvoinţa Noastră, [zicând]: „O, Munţi! Lăudaţi [pe Allah] împreună cu el! Şi voi, păsările!” Şi am înmuiat fierul pentru el[2329],

11. [Zicând]: „Fă zale largi şi măsoară inelele! Şi lucrează bine! Căci, Eu văd faptele voastre!”

12. Şi pe Solomon[2330] l-am hărăzit să supună vântul, care, dimineaţa, parcurgea distanţa de o lună, iar seara, distanţa de o lună[2331]. Şi am făcut să topească arama, curgând ca un izvor, iar demonii (djinn) lucrau sub îndrumarea lui, prin voia Domnului său. Totuşi, unii nu dădeau ascultare poruncii Noastre, iar Noi îi făceam să guste din pedeapsa cu flăcări[2332]!

13. Ei (demonii) lucrau pentru el ce anume vroia: Temple şi chipuri şi platouri, cât bazine şi stabile. O, voi, cei din familia lui David! Lucraţi cu mulţumire! Căci, puţini dintre robii Mei sunt recunoscători!

14. Iar când am sortit moartea lui, nimic nu a semnalat moartea sa, afară de „animalul din pământ”[2333], care a ros toiagul său, ca veste pentru moartea sa[2334]. Apoi, când el s-a prăbuşit, atunci, demonii (djinn) avură dovada că ei n-ar fi stat în chinuri umilitoare[2335], dacă ar fi cunoscut taina.

15. Şi pentru cei din Sebe (Saba) existau pilde în ţinutul lor. Două grădini, în dreapta şi în stânga: „Mâncaţi - li s-a spus - din cele dăruite de Domnul vostru şi aduceţi-i mulţumirile voastre! Iată un ţinut minunat şi un Domn iertător!”

16. Dar ei s-au îndoit, iar Noi am trimis peste ei viitura puternică: Al-Arim[2336] şi am transformat cele două grădini ale lor în două grădini cu fructe amare şi chircite şi cu arbori cu ghimpi.

17. Aşa i-am răsplătit Noi pentru necredinţa lor! Oare pedepsim Noi pe alţii decât pe necredincioşi?

18. Şi am aşezat Noi, între ei şi ţinuturile pe care le-am hărăzit, din belşug, alte cetăţi, la vedere şi am măsurat distanţele dintre ele: „Călătoriţi între ele, zi şi noapte, în siguranţă![2337]

19. Dar ei ziseră: „O, Doamne! Distanţează unele de altele popasurile noastre!” Şi au păcătuit împotriva lor înşişi, iar Noi am făcut din ei povestiri de povestit şi i-am împrăştiat pe toţi. Într-adevăr, în acestea există pilde pentru cei statornici şi recunoscători!

20. Diavolul şi-a înfăptuit gândul său în privinţa lor[2338], iar ei i-au dat ascultare lui, afară de un grup de credincioşi.

21. Dar el nu avea nici o putere asupra lor. Numai că Noi vroiam să se cunoască cine anume credea în Lumea de-apoi şi cine se îndoia. Căci, Domnul Tău veghează peste tot!

22. Tu (O, Muhammed) spune-le: „Chemaţi-i pe cei pe care voi îi pretindeţi, în afara lui Allah! Ei nu posedă nimic, nici cât un bob, în ceruri şi pe pământ! Ei nu sunt asociaţii lui Allah în cele două[2339]!” Şi El (Allah) nu are nici un ajutor din partea lor[2340]!

23. Căci, în faţa Lui (Allah) mijlocirea nu foloseşte nimănui, în afara celor îngăduite de El. Iar când teama se îndepărtează din inimile lor, li se va spune[2341]: „Ce v-a spus Stăpânul vostru?” Ei vor zice: „Adevărul! Căci, El este cel Înalt şi Măreţ!”

24. Tu spune-le[2342]: „Oare cine vă dă agoniseală, din ceruri şi de pe pământ?” Tu spune-le: „Allah! Ori noi suntem, ori voi sunteţi călăuziţi sau duşi în rătăcire clară!”

25. [Mai] spune: „Voi nu veţi fi întrebaţi de păcatele noastre, iar noi nu vom fi întrebaţi despre faptele voastre!”

26. [Mai] spune: „Domnul nostru ne va aduna laolaltă şi apoi va de- cide, între noi, cu dreptate. Căci, El este cel care hotărăşte şi Ştiutor!”

27. [Mai] spune: „Arătaţi-Mi pe cei care voi îi alăturaţi Lui! Absolut Nu[2343]! Căci, El, Allah este cel Puternic şi Înţelept!”

28. Iar Noi Te-am trimis doar să le dai de veste şi să-i avertizezi pe toţi oamenii[2344]! Dar cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

29. Ei spun: „Pe când această făgăduială? Dacă sunteţi sinceri![2345]”

30. Tu spune-le: „Este ziua întâlnirii, pe care voi nu o veţi putea întârzia şi nici nu o veţi putea grăbi nici măcar cu un ceas!”

31. Necredincioşii spun: „Noi nu vom crede în acest Coran şi nici în ceea ce a fost înaintea acestuia[2346]!” Dar, să-i vezi pe nelegiuiţi prinşi în faţa Domnului lor, aruncând vorbe unii împotriva altora! Cei slabi vor spune celor trufaşi[2347]: „Dacă nu eraţi voi, noi eram credincioşi!”

32. Cei trufaşi vor spune celor slabi: „Oare v-am împiedicat noi de la călăuzire, după ce aceasta a venit la voi?Dimpotrivă! Voi aţi fost nelegiuiţi!”

33. Iar cei slabi vor spune celor trufaşi: „Dimpotrivă! Era, mai degrabă, vicleşugul vostru, de zi şi de noapte! Voi ne porunceaţi să nu credem în Allah şi să-i alăturăm asociaţi!” Ei îşi vor tăinui căinţa lor, când vor vedea pedeapsa, iar Noi vom înfăşura lanţurile de grumazurile celor care nu credeau. Oare ei vor fi pedepsiţi pentru altele decât pentru faptele lor?

34. Şi n-am trimis Noi, într-o cetate oarecare, pe cineva care să avertizeze fără ca cei avuţi să nu fi spus: „Noi nu credem în ceea ce cu care tu ai fost trimis la noi!”

35. Şi [mai] ziceau: „Noi valorăm mai mult în avuţie şi în copiii şi nu vom fi pedepsiţi[2348]]”

36. Tu spune-le: „Domnul Meu oferă agoniseală din belşug sau cu măsură cui anume voieşte!” Dar cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

37. Nici avuţiile voastre şi nici copiii voştri nu vor folosi la apropierea voastră de Noi, cu excepţia celor care cred şi săvârşesc fapte bune. Numai ei vor fi răsplătiţi îndoit pentru faptele lor şi vor fi în siguranţă în locurile lor [din Rai].

38. Cât priveşte pe cei care depun străduinţe pentru zădărnicirea semnelor (versetelor) Noastre, ei vor fi prezentaţi pentru pedeapsă.

39. Tu spune-le: „Domnul Meu hărăzeşte cu agoniseală, din belşug sau cu măsură, pe cine voieşte dintre robii Săi. Şi pentru orice îi oferiţi voi, El vă răsplăteşte. Căci, El este cel mai bun dătător de agoniseală!”

40. Iar în Ziua în care El îi va aduna pe toţi, laolaltă, le va spune îngerilor: „Aceştia vă adorau pe voi?”

41. Ei (îngerii) vor spune: „Slavă Ţie! Tu eşti Protectorul nostru şi nu ei! Dimpotrivă! Ei îi adorau pe demoni (djinn) şi cei mai mulţi credeau în ei!”

42. Iar în ziua aceea nimeni dintre voi nu va fi de folos altuia şi nici nu-i va aduce pagube, pe când Noi le vom spune celor nelegiuiţi: „Gustaţi din pedeapsa Focului, pe care voi o socoteaţi minciună!”

43. Şi când li se recitau versetele Noastre clare, ei spuneau: „Acesta[2349] nu este decât un om care vrea să vă abată de la cele ce adorau strămoşii voştri!” Şi [mai] spuneau: „Acesta (Coranul) nu este altceva decât o plăsmuire!”

44. Şi nu le-am dat Noi Cărţi din care să înveţe şi nu le-am trimis pe cineva[2350], înaintea Ta, ca să-i avertizeze!

45. Şi cei de dinaintea lor i-au socotit mincinoşi[2351]! Dar, la ei[2352] n-a ajuns nici o zecime din ceea ce le-am dat Noi celor care i-au socotit mincinoşi pe mesagerii Mei! Şi cum anume M-am lepădat Eu de ei!

46. Tu spune-le: „Eu nu vă îndemn decât la un singur lucru: Să vă ridicaţi în faţa Lui (Allah) câte doi sau singuri, iar apoi, să vă gândiţi că prietenul vostru (Muhammed) nu este stăpânit de nici un demon (djinn) şi că El este doar unul care vă avertizează pe voi despre venirea unei pedepse aspre[2353]!”

47. [Mai] spune-le: „Ceea ce Eu cer de la voi, ca răsplată, este pentru voi[2354]! Căci, răsplata Mea îl priveşte pe Allah, pentru că El este Martor la toatel”

48. [Mai] spune-le: „Într-adevăr, Domnul Meu aşază Adevărul la locul său! Căci, El este Cunoscătorul tainelor!’’

49. [Mai] spune-le: „Adevărul a venit! De acuma, deşertăciunea nu mai poate începe şi nici nu mai poate reveni[2355]!”

50. [Mai] spune-le: „Dacă Eu Mă rătăcesc, atunci, Mă rătăcesc în dauna propriului Meu suflet, iar dacă Mă călăuzesc pe drumul cel drept, aceasta Mi se datorează revelaţiei din partea Domnului Meu[2356]! Căci, El aude totul şi se află în apropiere!”

51. Şi să-i vezi pe ei atunci când vor fi cuprinşi de spaimă! Căci, ei nu vor mai avea scăpare şi vor fi luaţi din locurile lor aflate în apropiere[2357]!

52. Şi vor spune: „Noi credem în El[2358]!” Dar cum vor putea ei să ajungă la El, din depărtare[2359]?

53. Căci, mai înainte îl socoteau minciună! Şi spuneau în fel şi chip despre cele tainice, din depărtare.

54. Şi se va interpune un văl între ei şi ceea ce vroiau ei, aşa cum s-a făcut şi cu cei de dinaintea lor, care au rămas cu o îndoială îngrijorătoare[2360].

[2322] După denumirea unei regiuni sau a unui trib din Yemen (vezi v: 15).

[2323] Zerre: a suta parte dintr-un bob de orz; atom, aproape nimic.

[2324] Kitab-il-Mubin: tabla originară, păstrată în ceruri.

[2325] Este vorba de Profetul Mahomed.

[2326] Necredincioşii socoteau Coranul drept o născocire a Profetului Mahomed, punându-l pe seama lui Allah; ei nu credeau nici în înviere, după moarte.

[2327] Este vorba de idolatri, necredincioşi.

[2328] David (Davud): profet cu Psalmi (Zebur = Zabur).

[2329] David era înzestrat cu o voce frumoasă, încât îl ascultau şi păsările. De asemenea, el putea să îndoaie fierul fără foc.

[2330] Solomon (Suleyman): profet.

[2331] Distanţă de o zi, parcursă într-o lună de om, de cămilă (?)

[2332] În sensul că demonii care nu ascultau de poruncile lui Solomon erau pedepsiţi de el, prin voinţa lui Allah.

[2333] Dabbe-t-ül-arz: fiară comparată cu un fel de Antichrist. Unii traducători au folosit „ploşniţă”. Expresia se discută şi astăzi.

[2334] Se spune că Solomon, deşi murise, a rămas multă vreme în picioare, sprijinit de toiagul său. Când acesta, fiind ros treptat de fiara numită „dabbe-t-ül arz”, s-a rupt, abia atunci Solomon a căzut la pământ.

[2335] Adică, n-ar mai fi ascultat de porunca lui Solomon, dacă ar fi ştiut că acesta murise de mult.

[2336] Al-Arim: după unii exegeţi ar fi vorba de inundarea văii din Saba sau de o viitură puternică, adusă de ploaie.

[2337] Aluzie la aşezări mai multe şi mai dense.

[2338] I-a abătut din calea dreaptă.

[2339] N-au participat la crearea pământului şi a cerurilor.

[2340] Pentru crearea pământului şi a cerurilor.

[2341] Celor îngăduiţi cu mijlocirea.

[2342] Idolatrilor, necredincioşilor.

[2343] Adică, nu puteţi.

[2344] Acest verset confirmă universalitatea misiunii Profetului Mahomed.

[2345] Când va veni Apocalipsa? (în sens ironic).

[2346] Cărţile Sfinte anterioare Coranului.

[2347] Conducători, fruntaşi etc. (în rătăcire).

[2348] În Lumea de-apoi.

[2349] Profetul Mahomed.

[2350] Ca profet, celor din Mekka (trecuse multă vreme de la Abraham şi Ismael).

[2351] Pe profeţi.

[2352] Celor din Mekka (avuţii).

[2353] Unii necredincioşi din Mekka, pentru a-L defăima pe Profetul Mahomed, pretindeau că El era stăpânit de duhurile rele.

[2354] In sensul că, dacă Profetul cere ceva de la cei care adoptă Islamul, drept urmare a chemării Sale, răsplata va fi tot a musulmanilor respectivi.

[2355] Deci, după revelarea Coranului şi declararea Islamului ca singura religie universală, oamenii nu trebuie să mai creadă în idoli, zei sau în alte creaţii proprii, cum făceau până atunci.

[2356] Şi Coranului, revelat de Allah, pentru călăuzire.

[2357] În morminte sau în alte părţi, pentru Judecata de-apoi.

[2358] În Profetul Mahomed, în Coran şi în Allah cel Unic.

[2359] Deci, va fi prea târziu să mai creadă, fiind deja morţi.

[2360] Necredincioşii, la Judecata de-apoi, vor încerca să scape de pedeapsa Iadului prin declaraţii de credinţă, dar va fi prea târziu.

35. EL-FATIR

(CREATORUL) Sûra-35, Mekka: 45 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Mulţumire lui Allah, Creatorul cerurilor şi al pământului, Cel care i-a desemnat pe îngeri ca mesageri cu câte două aripi şi cu câte trei şi cu câte patru! El dă creaturii mai mult atât cât anume voieşte! Căci, Allah este Atotputernic!

2. Nimeni nu poate interzice ceea ce Allah lasă liber pentru oameni, din milostivirea Sa, şi nimeni nu poate lăsa liber ceea ce interzice El! Căci, El este Puternic şi înţelept!

3. O, voi, oameni! Amintiţi-vă de binefacerea lui Allah pentru voi! Oare există vreun alt creator, afară de Allah, care să vă dea cele de agoniseală, din cer şi de pe pământ? în afară de El, nu există idoli (ilāh)! Oare cum de puteţi fi suciţi?

4. Şi dacă ei Te socot mincinos (O, Muhammed!), dar ei i-au socotit mincinoşi şi pe cei trimişi înaintea Ta! Toate lucrurile se vor întoarce la Allah!

5. O, voi oameni! Făgăduiala lui Allah se va adeveri! De aceea feriţi-vă de înşelăciunea vieţii lumeşti şi să nu vă ducă la rătăcire cel rătăcitor[2361] faţă de Allah!

6. Căci, Diavolul este vrăjmaşul vostru! Ca atare, socotiţi-l drept duşmanul vostru! El nu-i invită pe prietenii săi decât pentru a fi demni de Infernul cu flăcări!

7. Pentru cei care nu cred există o pedeapsă aspră, iar pentru cei care cred şi săvârşesc fapte bune există iertare şi o răsplată mare!

8. Cel căruia i se arată faptele sale rele împodobite, încât, să le vadă ca bune[2362]! Dar, Allah rătăceşte pe cine voieşte şi călăuzeşte pe cine voieşte. De aceea, Tu[2363] nu Te necăji din pricina lor! Căci, Allah cunoaşte meşteşugirile lor!

9. Allah este cel care trimite vânturile, care ridică apoi norii, iar Noi îi împingem spre un ţinut mort[2364] şi dăm viaţă pământului, după moartea lui. Aşa şi cu Învierea!

10. Unii vor putere! Dar toată puterea îi aparţine lui Allah! Spre El se înalţă cuvântul bun şi fapta bună. Căci, El este cel care le înalţă! Cât priveşte pe cei care uneltesc răutăţi, pentru ei există o pedeapsă aspră, iar vicleşugul lor va fi zădărnicit.

11. Allah v-a creat din pământ (lut), apoi, din picătură, iar apoi v-a făcut să vă căsătoriţi. De asemenea, femeia nu se împovărează şi nu lasă[2365] fără ştirea Lui. Şi nici unei persoane în viaţă nu-i este dat să trăiască mai mult sau mai puţin, fără să fie scris în Carte[2366]. Căci, aceasta este ceva uşor pentru Allah!

12. Şi nici două mări[2367] nu sunt egale: aceasta este dulce, bună de băut, iar cea de-acolo este sărată, amară[2368]. Totuşi, din fiecare, voi mâncaţi carne proaspătă[2369] şi scoateţi obiecte de podoabe, pe care le purtaţi[2370]. De asemenea, vezi cum alunecă pe ea, cu zgomot, corabia[2371], pentru ca voi să căutaţi bunăvoinţa lui Allah şi să-i fiţi recunoscători.

13. El face ca noaptea să pătrundă în zi şi face ca ziua să pătrundă în noapte[2372]. Şi [tot] El a desemnat ca Soarele şi Luna să alunece, fiecare, spre un termen anume dat[2373]! Iată, acesta este Allah, Domnul vostru! Lui îi aparţine Stăpânirea! Cât priveşte pe cei care îi invocaţi voi, în afara Lui, ei n-au putere de stăpânire nici cât o pieliţă[2374].

14. Dacă voi îi chemaţi, ei nu vor auzi chemarea voastră. Şi chiar dacă ar auzi, nu vor fi în stare să vă răspundă. Iar în Ziua de-apoi, ei vor nega faptul că i-aţi făcut asociaţi [lui Allah]. Şi nimeni nu-Ţi poate da veşti ca cel Atotcunoscător[2375]!

15. O, Voi, oameni! Voi sunteţi sărmani în faţa lui Allah, în timp ce Allah este îmbelşugat şi vrednic de recunoştinţă!

16. Dacă vroia, El vă făcea pe voi să vă duceţi şi să vină o creatură nouă.

17. Iar aceasta nu este ceva greu pentru Allah!

18. Şi nimeni nu va purta povara altuia[2376]! Şi dacă cineva încărcat peste măsură va chema în ajutor[2377], nimeni nu va lua ceva din povara sa, chiar de i-ar fi cineva apropiat (rudă). Tu (O, Muhammed!) avertizează-i pe cei care se tem de Domnul lor în taină şi care se ridică pentru rugăciune! Iar dacă cineva se purifică, acela se purifică pentru el însuşi; întoarcerea este spre Allah!

19. Cel orb şi cel văzător nu sunt deopotrivă;

20. Şi nici întunericul şi lumina;

21. Şi nici umbra şi căldura;

22. Şi, de asemenea, nu sunt la fel nici cei vii cu cei morţi[2378]! Allah face să audă pe cel care voieşte El, iar Tu nu-i poţi face să audă pe cei aflaţi în morminte[2379]!

23. Tu nu faci decât să-i avertizezi!

24. Într-adevăr, Noi Te-am trimis pentru bunăvestire şi pentru avertizare! Şi nu se află o comunitate la care să nu fi trecut cineva pentru avertizare!

25. Şi dacă ei Te consideră mincinos! Dar şi cei de dinaintea lor i-au socotit mincinoşi pe mesagerii care veniseră la ei, cu dovezi şi cu Psalmi (Zübür) şi cu Scripturi (Kitab) aducătoare de Lumină[2380].

26. Apoi, Eu i-am apucat pe cei care nu credeau şi cum anume a fost lepădarea Mea de ei[2381]!?

27. Tu n-ai văzut oare că Allah face să coboare din cer apa, iar apoi face să răsară recolte de diferite culori? Şi în munţi se află cărări albe şi roşii, de culori diferite, precum şi negru ca şi corbul;

28. De asemenea, şi printre oameni şi printre vieţuitoare şi printre dobitoace există culori diferite, iar de Allah se tem doar cei învăţaţi[2382] dintre robii Săi. Allah este Puternic şi Îndurător!

29. Cât priveşte pe cei care recită din Cartea lui Allah[2383] şi îndeplinesc rugăciunile şi dau milostenii, în taină sau pe faţă, din cele cu care îi hărăzim Noi, aceştia speră un câştig, care nu va avea pierdere niciodată,

30. Căci, El îi va răsplăti din plin şi încă mai mult, prin bunăvoinţa Sa, pentru că El este Iertător şi Recunoscător!

31. Şi ceea ce îţi revelăm Noi prin Carte (Coran) este Adevărul, care confirmă ceea ce se află deja înaintea Sa[2384]! Căci, Allah îi cunoaşte pe robii Săi şi îi vede!

32. Apoi[2385], Noi am dat Carte (Coranul), drept moştenire, acelora dintre robii Noştri pe care i-am ales Noi[2386]! Dar, unii dintre ei tiranizează propriile lor suflete, iar unii sunt moderaţi, în timp ce alţii se întrec în a săvârşi fapte bune, cu voia lui Allah. Iată, aceasta este graţia cea mare!

33. Căci, ei vor intra în grădinile Eden-ului, unde se vor împodobi cu brăţări de aur şi cu perle, iar veşmintele lor vor fi din mătase.

34. Ei vor spune: „Mulţumiri lui Allah, care ne-a salvat de necazuri! într-adevăr, Domnul nostru este Iertător şi Recunoscător,

35. El ne-a aşezat, prin graţia Sa, într-o locuinţă statornică, unde nu ne atinge oboseala şi unde nici nu ne vom osteni!”

36. Iar cât priveşte pe cei care nu cred, pentru ei există focul Iadului, unde nu se va hotărî ca ei să moară şi nu se va uşura pedeapsa lor[2387]. Iată, aşa îi vom pedepsi Noi pe toţi cei necredincioşi!

37. Iar ei vor striga acolo: „O, Domnul nostru! Scoate-ne de aici, ca noi să facem fapte bune, altele decât cele pe care le-am săvârşit!” [Li se va spune]: „Oare nu v-am dat Noi o viaţă îndestulată pentru ca să se gândească cel care gândeşte?De asemenea, a venit la voi şi cel care vă avertizează[2388]! Dacă este aşa, atunci, gustaţi[2389]! Căci, pentru nelegiuiţi nu există ajutor!”

38. Allah este Cunoscătorul Tainelor din ceruri şi de pe pământ! Căci, El este Cunoscătorul celor aflate în piepturi (inimi)!

39. El (Allah) este cel care v-a desemnat urmaşi pe pământ! Cel care nu crede, necredinţa sa va fi împotriva sa! Căci, necredinţa celor care nu cred nu face decât să sporească dispreţul Domnului lor faţă de ei şi necredinţa nu le aduce necredincioşilor decât pagube şi mai mari.

40. Tu spune-le: „Vedeţi pe idolii (şüreka) voştri pe care îi invocaţi, în afara lui Allah? Arătaţi-Mi ceva creat de ei pe pământ! Sau, au ei vreo participare la crearea cerurilor, alături de El (Allah)?’ Sau, le-am dat Noi vreo Carte pentru ca ei s-o prezinte drept dovadă clară? Deloc! Nelegiuiţii nu promit unii altora decât deşertăciuni!

41. Allah ţine pe loc cerurile şi pământul ca să nu se strice rânduiala lor. Iar dacă se strică, atunci, nimeni, după El, nu le-ar putea reţine pe loc. Într-adevăr, El este Indulgent şi Iertător!

42. Şi au jurat ei, în faţa lui Allah, cu jurăminte solemne că, dacă le-ar veni cineva care să-i avertizeze, ei s-ar călăuzi mai bine decât oricare altă comunitate. Apoi, când le-a venit cineva[2390] ca să-i avertizeze, aceasta n-a făcut decât să mărească şi mai mult dispreţul lor;

43. Din trufia lor pe pământ şi din vicleşugul lor pentru răutăţi. Dar, vicleşugul în răutate nu-i apucă decât pe născocitorii lui. Oare se aşteaptă ei la o altă comportare decât faţă de cei de dinaintea lor? Or, Tu nu vei găsi vreo schimbare în rânduiala lui Allah şi nu vei găsi vreo abatere din rânduiala lui Allah!

44. Oare n-au călătorit ei pe pământ ca să vadă care anume a fost sfârşitul celor de dinaintea lor şi care erau mai puternici decât ei? Şi nimic nu-L poate reduce la neputinţă pe Allah, în ceruri şi pe pământ! Căci, El este Ştiutor şi în stare de orice!

45. Dacă Allah i-ar fi apucat (pedepsit) pe oameni pentru cele agonisite de ei[2391], atunci, El n-ar fi lăsat nici o vietate care să umble. Dar, El îi lasă până la sorocul dinainte stabilit. Apoi, când va veni sorocul lor, atunci, Allah va avea grijă de robii Săi!

[2361] Adică, diavolul.

[2362] În sensul că, acela nu poate fi la fel cu cel care nu se lasă înşelat.

[2363] O, Muhammed!

[2364] Ţinut uscat, arid.

[2365] Adică nu rămâne însărcinată şi nu naşte.

[2366] Kitab: Cartea Predestinării (Levh-i Mahfuz).

[2367] Două mări, două izvoare, două fluvii ş.a.

[2368] Deci, nici credincioşii nu sunt la fel cu necredincioşii.

[2369] Peşte.

[2370] Perle ş.a.

[2371] Cu călători, cu marfă etc.

[2372] Variaţiile dintre zi şi noapte, de-a lungul anului.

[2373] Astrele se nasc, evoluează un timp, după care dispar în univers.

[2374] In sensul de „nimic”.

[2375] O, Muhammed!

[2376] Este vorba de păcate.

[2377] Ca să fie uşurat.

[2378] Comparaţiile amintite au în vedere deosebirea dintre credincioşi şi necredincioşi (musulmani şi ceilalţi).

[2379] Adică, pe cei care nu vor să audă, ei fiind ca şi morţi.

[2380] Cărţile Sfinte anterioare Coranului.

[2381] În sensul de pedeapsă aspră.

[2382] Ulema: învăţaţi, ştiutori (şi care cred în Allah).

[2383] Din Coran.

[2384] Este vorba de Cărţile Sfinte anterioare Coranului.

[2385] După Scripturile date iudeilor, creştinilor.

[2386] Adică, musulmanilor, prin Profetul Mahomed.

[2387] Pedeapsa va fi eternă.

[2388] Adică, profet; Carte Sfântă.

[2389] Pedeapsa Iadului.

[2390] Profetul Mahomed.

[2391] Pentru păcatele lor.

36. YA-SIN[2392]

Sûra-36, Mekka: 83 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. YA-SIN!

2. Pe Coranul cel plin de înţelepciune!

3. Tu (O, Muhammed!) faci parte dintre cei trimişi;

4. Pe drumul cel drept.

5. Revelaţie din partea celui Puternic şi Milostiv[2393],

6. Pentru ca Tu să-i avertizezi pe cei din poporul ai căror strămoşi n-au fost avertizaţi, iar ei înşişi sunt nepăsători[2394]!

7. S-a adeverit Cuvântul despre cei mai mulţi dintre ei precum că nu vor crede.

8. Noi vom înfăşura lanţurile de gâtlejurile lor şi ele vor ajunge până la bărbiile lor, încât, capetele lor vor sta ţepene[2395]!

9. Noi vom pune un obstacol în faţa lor şi un obstacol în urma lor, iar apoi îi vom împresura, încât, ei nu vor putea vedea nimic.

10. Pentru ei este totuna dacă îi avertizezi sau nu-i avertizezi; căci, ei nu vor crede!

11. Tu (O, Muhammed!) îndeamnă-i pe cei care urmează Cuvântul (Coranul) şi care se tem de cel Milostiv în taină! Dă-le lor vestea cea bună despre iertare şi despre răsplata generoasă!

12. Noi suntem cel care le dăm viaţă celor morţi[2396] şi scriem faptele lor de dinainte, precum şi urmările lor! Şi toate lucrurile le-am înserat într-o Carte clară[2397].

13. Dă-le drept pildă pe locuitorii din cetate, când veniră la ei cei trimişi!

14. Atunci, Noi le-am trimis doi [mesageri], dar ei i-au socotit drept mincinoşi, iar Noi I-am întărit cu un al treilea. Atunci, ei le spuseră laolaltă: „Noi suntem cei trimişi la voi!”

15. Dar ei le-au zis: „Voi nu sunteţi decât nişte oameni ca şi noi! Cel Milostiv (Allah) nu v-a revelat nimic! Iar voi nu spuneţi decât minciuni!”

16. Ei (solii) ziseră: „Domnul nostru ştie că noi suntem cei trimişi la voi!

17. Şi că nu facem decât să vă dăm de ştire în mod clar!”

18. [Ei ziseră]: „Noi vă socotim ca o pasăre de rău augur[2398]! Dacă nu încetaţi, noi vă vom lovi cu pietre[2399] şi veţi avea parte de o pedeapsă dureroasă de la noi!”

19. „Pasărea voastră[2400] - ziseră mesagerii - se află cu voi! Dacă vi s-ar fi pomenit vouă[2401]! Dar, voi sunteţi un popor de risipitori”.

20. Şi veni, atunci, un om de la marginea cetăţii, în grabă, zicând: „O, cei din poporul meu, daţi-le ascultare celor trimişi!

21. Supuneţi-vă celor care nu cer de la voi vreo răsplată, pentru că ei sunt bine ocârmuiţi!

22. Şi ce aş avea eu dacă n-aş invoca pe cel care m-a creat? Căci, la El vă veţi întoarce!

23. Să ador eu idoli, în afara Lui? Căci, dacă cel Milostiv (Allah) va voi să-mi facă un rău, ei (idolii) nu vor putea mijloci ca să mă pună la adăpost şi nu vor putea să mă salveze!

24. Atunci, eu voi fi, negreşit, într-o rătăcire evidentă!

25. Da, eu cred în Domnul vostru! Daţi-mi ascultare!”

26. Atunci, i s-a spus: „Intră în Rai[2402]!” El zise: „Vai! De-ar şti poporul meu!

27. Că Domnul meu m-a iertat şi m-a făcut să mă număr printre cei onoraţi!”

28. Dar Noi n-am coborât, după el, vreo oştire, din cer, asupra poporului său, căci Noi nu vroiam să coboare ceva[2403]!

29. N-a fost decât un strigăt şi iată-i că s-au stins cu toţii[2404]!

30. Vai de robii Mei! Căci, nu le vine un mesager pe care ei să nu-l ia în batjocură!

31. Oare n-au văzut ei câte generaţii am nimicit Noi înaintea lor!? Căci, ele nu se întorceau la ei[2405]!

32. Şi toţi vor fi siliţi să se prezinte în faţa Noastră!

33. Şi un semn pentru ei este acela că Noi dăm viaţă pământului mort[2406] şi facem să răsară din el grâne, cu care voi vă hrăniţi;

34. Şi am aşezat pe el grădini de curmale şi de vii şi am făcut să apară izvoare;

35. Pentru ca ei să mănânce din roadele sale şi din cele produse de ei înşişi. Oare ei nu vor aduce mulţumiri?

36. Laudă Celui care a creat, în cupluri, toate cele ce răsar din pământ şi dintre ei[2407], ca şi dintre cele despre care ei nu au cunoştinţă[2408]!

37. Un semn pentru ei este şi noaptea! Dacă Noi vom scoate ziua, iată-i pe ei rămaşi în întunecime!

38. Şi Soarele curge spre culcuşul său[2409]. Aceasta este predestinarea dată de cel Puternic şi Înţelept[2410]!

39. Şi pentru Lună am stabilit Noi popasuri, până când devine ca o ramură veche de palmier[2411].

40. Nici Soarele nu ajunge Luna şi nici noaptea nu ia înaintea zilei! Toate circulă pe rutele lor[2412]!

41. Şi un semn pentru ei este că Noi am purtat în corabia încărcată pe înaintaşii lor[2413],

42. Şi am creat pentru ei asemenea [corăbii], în care se urcă ei.

43. Şi dacă Noi am vrea să-i înecăm pe ei, nimeni n-ar putea veni în ajutorul lor şi nu i-ar putea salva;

44. Afară de milostivirea Noastră, pentru a se bucura un timp oarecare[2414].

45. Iar când li se spune: „Temeţi-vă de El (Allah) pentru cele de dinaintea voastră şi pentru cele de după voi[2415]! Poate că vi se va arăta milostivire!”

46. Dar nu le vine nici un verset, din versetele Domnului lor, de la care ei să nu se îndepărteze.

47. Şi când li se spune: „Faceţi daruri din agoniselile cu care Allah v-a hărăzit pe voi!”, atunci, cei care nu cred zic către cei care cred: „Oare să-i hrănim noi pe cei care i-ar hrăni Allah, dacă ar vroi? Voi nu sunteţi decât într-o rătăcire clară!”

48. Şi [mai] spun ei: „Oare când va veni această făgăduială[2416], dacă sunteţi sinceri?”

49. Ei nu aşteaptă decât un singur Strigăt[2417], care îi va apuca tocmai când ei vor fi în plină ceartă între ei.

50. Ei nu vor putea să-şi facă testamentele lor şi nici să se întoarcă la familiile lor.

51. Iar când se va sufla din surlă, ei se vor grăbi, din mormintele lor, spre Domnul lor[2418],

52. Zicând: „Vai de noi! Oare cine ne-a făcut pe noi să ne ridicăm din culcuşurile noastre?” Iată, aceasta este făgăduiala celui Milostiv! Iar mesagerii au grăit adevărul!

53. Doar un singur Strigăt şi ei, cu toţii, vor fi prezentaţi în faţa Noastră!

54. În ziua aceea nimeni nu va fi nedreptăţit cu nimic! Şi nu veţi primi răsplată decât pentru faptele voastre!

55. Iar locuitorii Raiului se vor ocupa, în ziua aceea, de petreceri.

56. Ei şi soţiile lor se vor aşeza pe tronuri, în umbre;

57. Ei vor avea acolo merinde şi cele ce vor dori;

58. Iar din partea Domnului lor vor avea cuvântul: „Pace vouă!”

59. Şi „Separaţi-vă, o, voi, cei nelegiuiţi[2419]!

60. Nu v-am poruncit Eu oare, - o, voi, fiii lui Adam! -, ca să nu-l urmaţi pe Diavol, căci el este duşmanul vostru învederat;

61. Şi să-Mi daţi Mie ascultare, aceasta fiind calea cea dreaptă?

62. Iar el v-a dus în rătăcire pe mulţi dintre voi. Oare nu veţi pricepe?

63. Iată Infernul care vi s-a făgăduit vouă!

64. Cădeţi în El, astăzi, pentru necredinţa voastră!”

65. În ziua aceea, Noi vom pecetlui gurile lor, iar mâinile lor vor grăi către Noi, în timp ce picioarele lor vor fi martore pentru cele agonisite de ei[2420].

66. Şi dacă Noi am vrea, putem stinge vederea lor, iar ei vor alerga pe drum. Dar cum ar putea ei să mai vadă?

67. Şi dacă Noi am fi vroit, i-am fi transformat în locurile lor de şedere, iar ei n-ar fi putut merge înainte şi nici să se întoarcă înapoi[2421];

68. Şi cărora Noi le dăm viaţă lungă, le strâmbăm înfăţişarea lor. Oare nu vor pricepe?

69. Şi ceea ce L-am învăţat Noi[2422] nu este poezie[2423]. El n-are nevoie de aşa ceva! Acesta (Coranul) nu este decât Cuvântul şi o lectură clară!

70. Ca să-i avertizeze pe cei vii şi să dea de veste necredincioşilor[2424].

71. Oare n-au văzut ei că mâinile Noastre au făurit şi am creat Noi pentru ei dobitoace, pe care ei le stăpânesc;

72. Şi le-am dat în stăpânirea lor? Pe unele ei le încalecă, iar pe altele le mănâncă.

73. Şi au de la ele foloase şi de băut[2425].

74. Totuşi, ei adoptă idoli (ilāh), afară de Allah, şi speră ajutor de la aceştia[2426].

75. Dar aceştia nu le vor putea fi de folos, pentru că ei înşişi formează o oaste pregătită împotriva lor[2427]!

76. Să nu Te necăjească (O, Muhammed!) spusele lor! Căci, Noi ştim şi ceea ce ascund ei şi ceea ce dau pe faţă!

77. Oare omul n-a văzut că Noi l-am creat din picătură? Dar el se declară făţiş împotriva Noastră!

78. El Ne dă Nouă o pildă, dar uită de propria sa creare şi zice: „Oare cine va da viaţă osemintelor, după ce ele vor deveni ţărână?

79. Tu spune-le: „Le va da viaţă cel care le-a creat întâia oară! Căci, El este Cunoscătorul întregii creaţii;

80. Cel care, din arbore verde, a dat focul pentru voi, iar voi îl aprindeţi[2428]!”

81. Oare cel care a creat cerurile şi pământul nu va fi în stare să mai creeze semeni de-ai lor? Da! Căci, El este Creatorul şi Ştiutorul!

82. Dacă vrea ceva, El doar spune: „Fii!” şi apare!

83. Slavă, deci, celui care posedă în mâna Sa împărăţia tuturor lucrurilor şi la care vă veţi întoarce!

[2392] Y. S.: două litere cu semnificaţii neidentificate. De aceea, această Sura a rămas cunoscută cu denumirea de mai sus. Ea se numără ca Sura cea mai importantă din Coran, fiind învăţată pe de rost de mulţi musulmani. Profetul însuşi a calificat-o drept „inima Coranului”.

[2393] Coranul.

[2394] Referire la cei din tribul Kureyşiţilor (Kurayş) din Mekka.

[2395] Versetul are în vedere pe idolatri şi pe cei care nu credeau în propovăduirile Profetului Mahomed.

[2396] În sensul că necredincioşii devin credincioşi, neştiutorii devin ştiutori.

[2397] Tabela cu predestinul fiecăruia.

[2398] Vestitori de nenorocire.

[2399] Lapidare.

[2400] Destinul vostru.

[2401] Tot n-aţi fi crezut.

[2402] Acel cineva fusese condamnat la moarte prin lapidare, dar tocmai când era să fie ucis, a primit porunca de mai sus.

[2403] Pentru a-i pedepsi.

[2404] Au murit cu toţii.

[2405] La profeţi pentru a deveni credincioşi.

[2406] Cu ploaie.

[2407] Dintre oameni (bărbaţi, femei); copii, urmaşi.

[2408] Aluzie la faptul că totul a fost creat în cupluri (perechi), până la cele mai mici elemente (bărbaţi-femei: pozitiv-negativ), Unic fiind doar Allah.

[2409] Ca orice astru, va avea un sfârşit.

[2410] Predestinarea reprezintă ordinea din univers, ca operă a lui Allah, fără ca aceasta să vină în conflict cu progresele ştiinţei şi ale cunoaşterii, în general.

[2411] Respectiv, creşterea şi descreşterea Lunii.

[2412] În orbitele lor proprii.

[2413] În corabia lui Noe.

[2414] Ar putea fi salvaţi.

[2415] Acest verset este interpretat în mai multe feluri. Pedeapsa din lumea aceasta şi din cea de dincolo; prezent şi viitor; fapte vizibile şi tainice etc.

[2416] Sfârşitul lumii şi Judecata de-apoi.

[2417] Din surlă (sur), suflată de îngerul Israfil, care va anunţa sfârşitul lumii, sau alt strigăt ucigător.

[2418] Fiind înviaţi din moarte.

[2419] Pentru judecată şi condamnare.

[2420] Adică, faptele lor pline de păcate.

[2421] Deci, ar fi rămas înţepeniţi pe locurile lor.

[2422] Pe Profetul Mahomed.

[2423] Răspuns la acuzaţiile că Mahomed ar fi fost poet şi El ar fi născocit Coranul.

[2424] Că vor fi pedepsiţi.

[2425] Folosesc carnea, pieile sau lâna animalelor, ca şi laptele lor.

[2426] Păgânii sperau ajutor de la idolii lor.

[2427] În sensul că idolii îi vor contesta pe foştii lor adoratori păgâni.

[2428] Este vorba de obţinerea focului prin frecarea a două bucăţi de lemn, până la aprinderea lor. Profetul va răspunde astfel celor care nu credeau în Învierea de-apoi.

37. EL-SAFFAT

(ÎNŞIRUIŢII) Sûra-37, Mekka: 182 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cei înşiraţi în rânduri[2429]!

2. Pe cei care opresc cu interzicere!

3. Pe cei care recită întru pomenire!

4. Că Domnul vostru este Unic!

5. Stăpânul cerurilor şi al pământului şi al celor ce se află între ele, precum şi Stăpânul Răsăriturilor[2430]!

6. Noi am împodobit cerul lumesc[2431] cu podoaba de stele;

7. Care îl protejează împotriva Diavolului cel răzvrătit.

8. Pentru ca ei (diavolii) să nu poată asculta Sfatul celor sublimi[2432]. Căci, vor fi loviţi cu pietre, din toate părţile,

9. Şi vor fi izgoniţi. Căci, pentru ei există o pedeapsă veşnică!

10. Iar dacă vreunul apucă ceva din zbor, atunci, îl urmăreşte o flacără pătrunzătoare[2433].

11. Tu întreabă-i[2434] dacă ei sunt mai tari sau cei[2435] pe care i-am creat Noi! Căci, Noi i-am creat [pe oameni] din lut lipicios!

12. Da, Tu Te miri[2436], iar ei Te iau în batjocură!

13. Şi dacă li se recită [din Coran], ei nu o iau în seamă!

14. Şi dacă văd un semn (verset), ei îl iau în batjocură!

15. Şi zic: „Aceasta nu este altceva decât o magie clară!

16. Dacă murim şi devenim ţărână şi oseminte, oare vom învia noi?

17. Sau strămoşii noştri de mai înainte?”

18. Tu spune-le: „Da! Veţi fi puşi să vă şi umiliţi!”

19. Doar un singur strigăt! Şi iată că ei vor începe să vadă[2437]!

20. Şi vor spune: „Vai de noi! Aceasta este Ziua răsplatei!”

21. „Aceasta este Ziua judecăţii pe care voi o socoteaţi minciună[2438]!”

22. [Altă poruncă]: „Să fie adunaţi cei nelegiuiţi şi soţiile lor, precum şi cei pe care îi adorau[2439];

23. În afara lui Allah. Şi să fie duşi pe drumul Infernului!

24. Şi să fie reţinuţi! Căci, ei vor fi întrebaţi!”

25. „De ce nu vă ajutaţi unii pe alţii[2440]?”

26. Dar în ziua aceea ei vor dori să arate supunere!

27. Şi se vor uita unii la alţii şi vor întreba,

28. Zicând: „Voi veneaţi la noi cu jurăminte[2441]!”

29. Ei (diavolii) le vor spune: „Dimpotrivă! Voi eraţi cei care nu vroiaţi să credeţi!

30. Iar noi nu aveam nici o putere asupra voastră. Voi înşivă eraţi un popor de răzvrătiţi!”

31. Deci, - îşi vor spune ei - s-a adeverit cuvântul Domnului nostru împotriva noastră! Noi vom gusta [pedeapsa]!

32. „Noi v-am dus pe voi în rătăcire, căci, noi înşine eram rătăciţi!”

33. Iar în ziua aceea ei vor fi copărtaşi la pedeapsă.

34. Iată, aşa facem Noi cu cei nelegiuiţi!

35. Când li se spunea: „In afară de Allah nu există idoli (ilāh)!”, ei manifestau trufie;

36. Şi spuneau: „Să-i părăsim noi pe idolii noştri pentru un poet nebun[2442]?”

37. Dimpotrivă! El a venit cu Adevărul şi i-a confirmat pe cei trimişi[2443]!

38. Da, voi veţi gusta din pedeapsa dureroasă!

39. Şi nu veţi fi pedepsiţi decât pe măsura faptelor voastre!

40. Cu excepţia robilor sinceri ai lui Allah!

41. Ei vor avea parte de agoniselile cunoscute;

42. De fructe! Şi se vor bucura de cinste;

43. În Raiurile Fericirii;

44. Stând pe tronuri, faţă în faţă.

45. Se va pune să circule, printre ei, o cupă cu apă[2444];

46. Limpede (albă) şi dulce pentru cei care o beau.

47. În ea nu există ceva de ameţit, iar ei nu se vor ameţi[2445].

48. Şi vor avea lângă ei fecioare cu ochi mari,

49. Ca şi cum ar fi ceva ca albul de ou[2446].

50. Iar unii se vor adresa altora, întrebându-se între ei.

51. Unul dintre ei va spune: „Eu aveam un apropiat;

52. Care spunea: [[Oare tu faci parte dintre cei care cred

53. că, după ce murim şi devenim ţărână şi oseminte, vom fi puşi să dăm socoteală?]]”

54. Se va spune: „Vreţi să vă uitaţi de sus[2447]?”

55. Atunci, el va privi de sus şi îl va vedea pe celălalt în mijlocul Infernului[2448].

56. Şi va spune: „Pe numele lui Allah! Tu mă duceai la pieire!

57. Iar fără binefacerea Domnului meu, eu aş fi fost printre cei prezentaţi[2449].”

58. „Oare nu vom muri?

59. In afară de prima noastră moarte şi nu vom fi pedepsiţi?”

60. Iată, aceasta este salvarea cea mare[2450]!

61. Pentru aceasta să se străduiască cei care depun străduinţe!

62. Oare, ca loc de popas, este mai bun acesta sau arborele de zakkum[2451]?

63. Pe care Noi l-am creat drept ispită pentru nelegiuire.

64. Este o plantă care iese tocmai din fundul Infernului.

65. Fructele sale sunt ca nişte capete de Satane.

66. Iar ei le vor mânca şi îşi vor încărca burţile lor.

67. Apoi, ei vor bea, peste ele, un amestec cu apă clocotită.

68. Apoi, vor fi întorşi spre Iadul cel pârjolitor!

69. Căci, ei i-au găsit pe strămoşii lor în rătăcire,

70. Şi s-au grăbit pe urmele lor[2452]!

71. Iar cei mai mulţi dintre strămoşii lor au fost în rătăcire, înaintea lor;

72. Deşi Noi le-am trimis propovăduitori.

73. Iată care anume a fost sfârşitul celor care au fost avertizaţi[2453]!

74. Afară de robii cei sinceri ai lui Allah!

75. Şi Noe (Nûh), de asemenea, s-a rugat de Noi, iar răspunsul Nostru a fost binefăcător![2454]

76. Şi l-am salvat pe el, ca şi pe cei din familia sa, de o mare nenorocire!

77. Şi i-am desemnat urmaşi pe cei din seminţia sa.

78. Şi l-am menţinut [pe Noe] pentru cei care l-au urmat[2455].

79. Pace lui Noe printre lumi!

80. În felul acesta răsplătim Noi pe cei sinceri!

81. Pentru că el făcea parte dintre robii Noştri credincioşi.

82. Apoi, pe ceilalţi i-am înecat[2456].

83. Printre cei care l-au urmat [pe Noe] a fost Abraham (Ibrahim).

84. Căci, el a venit la Domnul său cu inima supusă.

85. Cândva el a spus tatălui său şi poporului său: „Pe cine adoraţi voi?

86. Oare voi vreţi idoli, în afara lui Allah?

87. Ce anume gândiţi voi despre Stăpânul lumilor[2457]?”

88. Apoi, el[2458] se uită spre stele;

89. Zicând: „Eu nu mă simt bine[2459]!”

90. Iar ei îşi întoarseră feţele lor de la el.

91. Atunci, el se duse către idolii lor, zicând: „Nu mâncaţi?

92. Ce aveţi de nu vorbiţi?”

93. Apoi, el începu să-i lovească cu dreapta sa.

94. Atunci, ei (oamenii) au venit la el în fugă[2460].

95. Iar el le-a zis: „Oare voi vă închinaţi la ceea ce aţi cioplit voi înşivă?

96. De vreme ce Allah v-a creat pe voi şi pe cei care îi ciopliţi voi[2461]!”

97. Ei ziseră: „Faceţi pentru el o zidire[2462] şi aruncaţi-l în foc!”

98. Aşa au vrut să facă ei un vicleşug împotriva sa, dar Noi (Allah) i-am umilit pe ei[2463].

99. Iar el le-a zis: „Eu mă duc spre Domnul meu, care mă va călăuzi!

100. O, Doamne! Dăruieşte-mi pe cineva care să fie dintre cei drepţi[2464]!”

101. Iar Noi i-am dat de veste un fecior plin de blândeţe.

102. Apoi, când a ajuns la vârsta să lucreze cu el, [Abraham] îi zise: „O, tu, fecioraşul meu! Eu visez că te voi sacrifica pe tine! Vezi care anume este părerea ta!” El (Ismail) îi zise: „O, tatăl meu! Fă ceea ce ţi s-a poruncit! Tu mă vei găsi, dacă vrea Allah, printre cei răbdători!”

103. Iar când cei doi au arătat supunere[2465] şi el (Abraham) 1-a pus cu fruntea jos[2466],

104. Atunci, Noi l-am strigat, zicându-i: „O, Abraham!

105. Tu ţi-ai adus la îndeplinire visul!” Iată, aşa răsplătim Noi pe cei devotaţi!

106. Aceasta era o încercare evidentă!

107. Şi l-am răsplătit cu o jertfă mare!

108. Şi am lăsat o moştenire celor care l-au urmat, [zicând]

109. „Pace lui Abraham (Ibrahim)!”

110. Aşa îi răsplătim Noi pe cei drepţi!

111. Căci, el (Ibrahim) făcea parte dintre robii Noştri dreptcredincioşi!

112. Şi i-am dat de veste pe Isaac[2467], ca profet, dintre cei drepţi.

113. Şi i-am binecuvântat, pe el şi pe Isaac[2468]. Totuşi, printre urmaşii lor, unii erau devotaţi, iar alţii erau nelegiuiţi faţă de propriile lor suflete.

114. Şi am arătat Noi bunăvoinţă şi faţă de Moise şi Aaron[2469].

115. Şi i-am salvat de la o mare nenorocire, pe ei şi poporul lor.

116. Şi i-am ajutat, încât, ei au devenit biruitori.

117. Şi le-am dat celor doi- Cartea aducătoare de Lumină[2470].

118. Şi i-am călăuzit pe amândoi pe calea cea dreaptă.

119. Şi am lăsat celor ce au urmat după ei ca pomenire:

120. „Pace lui Moise şi Aaron!”

121. Iată, aşa răsplătim Noi pe cei drepţi!

122. Căci, amândoi erau robii Noştri dreptcredincioşi!

123. Şi Ilyas[2471] făcea parte dintre mesageri.

124. El a spus celor din poporul său: „Voi nu vă temeţi[2472]?

125. Veţi invoca voi pe Ba’al[2473] şi veţi abandona pe Creatorul cel bun?

126. Pe Allah, Domnul vostru şi Domnul strămoşilor voştri?”

127. Dar ei l-au socotit mincinos. Ei vor fi prezentaţi [pentru pedeapsă]!

128. Cu excepţia robilor sinceri ai lui Allah!

129. Şi-am lăsat Noi moştenire celor ce l-au urmat pomenirea:

130. „Pace lui Ilyas!”

131. Iată, aşa îi răsplătim Noi pe cei devotaţi!

132. Căci, el făcea parte dintre robii Noştri dreptcredincioşi!

133. Şi Lot (Lût) făcea parte dintre mesageri.

134. Noi l-am salvat pe el, precum şi pe cei din familia sa, cu toţii laolaltă.

135. Afară de o neputincioasă[2474], printre cei rămaşi în urmă.

136. Apoi, Noi i-am nimicit pe ceilalţi.

137. Iar voi treceţi peste ei, dimineaţa

138. Şi noaptea[2475]. Oare nu vă veţi gândi?

139. Şi Ionas (Yunus) s-a numărat printre cei trimişi.

140. El s-a refugiat în corabia încărcată;

141. Apoi, s-a tras la sorţi şi el a fost cel care trebuia aruncat[2476].

142. Şi l-a înghiţit un peşte, pentru că el săvârşise faptă rea[2477].

143. Iar dacă el n-ar fi fost dintre cei care preaslăvesc [pe Allah],

144. El ar fi stat în pântecele lui până în Ziua de-apoi.

145. Şi l-am scos Noi afară, în stare de neputinţă şi gol;

146. Şi am făcut să crească peste el frunze de dovleac[2478];

147. Şi l-am trimis [ca profet] peste o sută de mii [de oameni] sau şi mai mulţi.

148. Ei au crezut în el, iar Noi le-am dat prilej de bucurie pentru un timp.

149. Tu (O, Muhammed!) întreabă-i, deci, pe ei[2479], dacă Domnul Tău are fiice[2480], iar ei au fii;

150. Sau dacă ei au fost de faţă când Noi i-am creat pe îngeri ca femei.

151. Ei născocesc minciuni, când spun:

152. „Allah a născut!” Dar ei sunt nişte mincinoşi!

153. Oare El {Allah) a preferat fiicele, în loc de fii?

154. Ce se întâmplă cu voi? Cum judecaţi voi?

155. Oare nu vă gândiţi?

156. Sau aveţi vreo dovadă clară?

157. Aduceţi Cartea voastră, dacă sunteţi sinceri!

158. Ei au născocit o legătură de rudenie între El (Allah) şi spirite (djinn). Dar spiritele (djinn) ştiu că ele vor fi judecate.

159. Slavă lui Allah! El se află peste cele ce descriu ei!

160. Afară de robii cei aleşi ai lui Allah!

161. Nici voi[2481] şi nici cei cărora vă supuneţi voi,

162. Nu veţi putea deveni ispititori,

163. Decât pentru cei demni de Iad!

164. „Nu există nimeni, dintre noi[2482], care să nu aibă un loc anume, ştiut;

165. Şi acolo noi ne aşezăm în rânduri;

166. Şi noi suntem cei care îi aducem laude [lui Allah][2483]!”

167. Iar ei (idolatrii) spuneau:

168. „Dacă am fi avut noi un îndemn (o Carte) de la înaintaşii noştri!

169. Noi am fi fost, negreşit, dintre robii devotaţi ai lui Allah!”

170. Dar ei îl contestă[2484]! Şi vor afla în curând[2485]!

171. Íntr-adevăr, Cuvântul Nostru, din trecut, a ajuns la robii Noştri, cei trimişi;

172. Precum că ei vor fi cei care vor birui,

173. Şi că ostaşii Noştri[2486] vor fi biruitori.

174. Ca atare, întoarce-Ţi (O, Muhammed!) faţa Ta de la ei pentru o vreme oarecare[2487]!

175. Şi priveşte spre ei! Căci şi ei vor vedea[2488]!

176. Oare vor ei ca pedeapsa Noastră să le vină în grabă?

177. Dacă ea va cădea în terenul (ţinutul) lor, atunci, cât de rea va fi dimineaţa celor care fuseseră avertizaţi!

178. Şi întoarce-Ţi faţa de la ei pentru o vreme!

179. Şi priveşte spre ei! Şi ei vor privi!

180. Slavă Domnului Tău! Stăpânul cel Puternic se află deasupra celor ce spun ei!

181. Şi Pace pentru cei trimişi!

182. Şi mulţumire lui Allah, Stăpânul lumilor[2489]!

[2429] Se referă la îngeri, care stau aşezaţi în rânduri.

[2430] Meşarik (pl.): în fiecare zi, Soarele răsare din puncte diferite ale Răsăritului, în cursul anului.

[2431] Este vorba de cerul cel mai de jos, dintre cele 7 sau 9 ceruri.

[2432] Îngeri.

[2433] O stea strălucitoare, orbindu-l pe diavol.

[2434] Pe idolatrii din Mekka.

[2435] Adică, îngerii, cerul, pământul, oamenii etc.

[2436] De comportarea idolatrilor.

[2437] Se spune că îngerul Israfil va sufla de trei ori din surlă. Acesta ar fi al doilea Strigăt, pentru învierea celor morţi, spre a se prezenta la Judecată.

[2438] Le va răspunde o voce (Allah).

[2439] Adică, idolii.

[2440] Li se va spune.

[2441] Aşa vor spune diavolilor cei care se luau după aceştia.

[2442] Este vorba de Profetul Muhammed (S.A.V.).

[2443] Pe profeţii anteriori.

[2444] Ma’in: apă care curge la suprafaţă, fiind la îndemâna celor din Paradis.

[2445] Nefiind, deci, vorba de „vin”, cum se apreciază de unii.

[2446] Referire la Huri, presupuse zâne ale Raiului.

[2447] În jos, spre Infern.

[2448] Pe cel care îl luase în derâdere, în timpul vieţii.

[2449] Pentru pedeapsă.

[2450] Pentru cel care crede în înviere, pentru Judecata de-apoi.

[2451] Zakkum: un pom cu fructe amare, care ar creşte în Iad, fiind destinat celor condamnaţi la pedeapsă pentru păcatele lor.

[2452] Adică, au fost necredincioşi ca şi strămoşii lor.

[2453] Au fost nimiciţi sub diverse forme.

[2454] Noe şi cei care credeau în el au fost salvaţi de furia Potopului.

[2455] Ca pildă.

[2456] Cu Potopul.

[2457] De ce nu credeţi în El (Allah)?

[2458] Abraham (Ibrahim).

[2459] S-a prefăcut bolnav, când cei din poporul său îl invitaseră la o ceremonie de închinare către stele.

[2460] Ca să-l oprească.

[2461] Adică, pe idolii ciopliţi de idolatri.

[2462] în sensul de: un cuptor sau un rug (pentru a fi aruncat în foc).

[2463] Căci focul s-a răcit şi Abraham n-a ars.

[2464] Abraham (Ibrahim) se ruga pentru un fiu (care va fi Ismail).

[2465] Voinţei lui Allah.

[2466] Pe Ismail (deşi, în Coran nu apare numele său). După tradiţie, Abraham visase trei nopţi la rând că va trebui să-şi sacrifice fiul drept dovadă pentru supunere faţă de voinţa lui Allah, dar, tocmai în momentul sacrificării, a fost coborât din cer un berbec pentru a fi sacrificat în locul fiului. De aici şi „Sărbătoarea Sacrificiilor” (Iyd-i Adha sau Kurban Bayrami), care cade, în fiecare an, la10 zilhidjdje (luna 12 după anul Hedjirei).

[2467] În verset: Ishak, profet.

[2468] Cu urmaşi, în număr mare.

[2469] Musa ve Harun.

[2470] Tora (Tevrat).

[2471] Ilyas: era nepotul lui Aaron (Harun); profet. Denumirea creştină: Elia.

[2472] De Allah.

[2473] Idol confecţionat din aur, la care se închinau unii locuitori. Azi: Ba ‚al-Bek (Siria).

[2474] Era soţia lui Lot, rămasă necredincioasă.

[2475] În timpul călătoriilor.

[2476] În mare. După tradiţie, profetul Ionas (Yunus) se urcase într-o corabie, fugind de poporul său, dar corabia s-a oprit, iar călătorii au spus că „în corabie se află un fugar”. Pentru descoperirea lui au tras la sorţi, iar Ionas a trebuit să fie aruncat în mare, fiind înghiţit de un peşte, dar, până la urmă, a fost salvat, fiind scos la ţărm.

[2477] Pentru că se urcase în corabie în taină, fără poruncă de la Domnul său, supărat pe poporul său.

[2478] Pentru a-i face umbră.

[2479] Pe necredincioşii din Mekka.

[2480] Idolatrii credeau că îngerii ar fi fiicele lui Allah. Dar, după tradiţia islamică, îngerii n-au sex şi nu puteau fi fiii sau fiicele lui Allah, care este unic.

[2481] Adică, idolatrii. Spusele îngerilor, care transmit poruncile lui Allah.

[2482] Zic îngerii.

[2483] Adică, îngerii.

[2484] Coranul sau pe Profetul Mahomed sau pe Allah.

[2485] Care anume este adevărul.

[2486] Adică, cei care cred în Allah, respectiv, musulmanii.

[2487] Până la biruinţa Islamului faţă de necredincioşi (idolatri etc.)

[2488] Pedeapsa înfrângerii (necredinţei).

[2489] De aici şi de dincolo.

38. SAD[2490]

Sûra-38, Mekka: 88 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Sād! [Jur], pe Coranul cel cu îndemnuri,

2. Că, cei care nu cred sunt plini de trufie şi în înţelegere între ei!

3. Câte generaţii nu am făcut Noi să piară, înaintea lor! Ei au strigat, dar când nu mai era vremea salvării[2491]!

4. Unii s-au mirat că le-a venit un propovăduitor dintre ei înşişi, pe când cei care nu credeau strigau: „Acesta este un magician, un mincinos[2492]!

5. Oare va face El din idoli un singur ilāh? Iată ceva de mirare!”

6. Iar fruntaşii lor[2493] au început să zică: „Mergeţi înainte şi fiţi statornici faţă de idolii voştri! Iată, aceasta se vrea de la voi!

7. Noi n-am auzit despre aşa ceva[2494] în legea din urmă[2495]! Aceasta nu este altceva decât o născocire[2496]!

8. Oare, dintre noi, Lui [Muhammed] I s-a coborât îndemnul[2497]?” Ei se îndoiesc în privinţa îndemnului Meu! Da, ei n-au gustat pedeapsa Mea!

9. Sau posedă ei comorile milostivirii Domnului Tău cel puternic şi darnic?

10. Sau posedă ei împărăţia cerurilor şi a pământului şi a ceea ce se află între ele? Atunci, s-o folosească pentru cauza lor[2498]!

11. Oastea lor de adunătură va fi nimicită, aici!

12. Înaintea lor, au strigat: „Minciună!” şi cei din poporul lui Noe şi [poporul] Ad şi al Faraonului, stăpânul stâlpilor[2499],

13. Şi [cei din poporul] Semud şi cei din poporul lui Lot (Lut) şi locuitorii din Eyke[2500]! Iată-i pe cei care s-au aliat unii cu alţii[2501]!

14. Toţi i-au socotit mincinoşi pe cei trimişi la ei! Deci, pedeapsa Mea a fost dreaptă!

15. Ei[2502] aşteaptă doar un singur strigăt, care va veni fără întârziere!

16. Şi zic ei: „O, Doamne! Grăbeşte partea noastră[2503] înainte de ziua socotelii!”

17. Tu (O, Muhammed!) rabdă faţă de spusele lor! Aminteşte-Ţi de robul Nostru David (Davud) care poseda putere şi era evlavios[2504].

18. Iar Noi am pus în slujba lui munţii, ca să-l însoţească, seara şi dimineaţa, pentru preaslăvire,

19. Precum şi păsările, laolaltă; toate se întorceau spre el[2505],

20. Iar Noi am întărit împărăţia sa şi l-am înzestrat cu înţelepciune şi cu o vorbire clară.

21. [O, Muhammed!] Tu ai aflat oare de vestea celor care se certau când treceau peste zidul Sanctuarului[2506]?

22. Când au intrat lângă David, acesta s-a speriat, dar ei i-au zis: „Nu te speria! Noi doi ne certăm între noi pentru că unu! din noi a vrut să fie nedrept. Judecă, deci, cu dreptate între noi! Nu fi nedrept şi călăuzeşte-ne pe drumul cel drept!”

23. [Unul zise]: „Iată, acest frate al meu are nouăzeci şi nouă de oi, iar eu n-am decât o singură oaie. El îmi zise: [[Dă-mi-o mie!]]. Şi, în vorbe, el m-a învins pe mine!”

24. El (David) zise: „El sa purtat nedrept faţă de tine, cerând oaia ta lângă oile sale!” Într-adevăr, mulţi dintre cei care se asociază între ei păcătuiesc unii faţă de alţii, cu excepţia celor care cred şi săvârşesc fapte bune. Dar ei sunt puţini! Şi David s-a gândit că Noi l-am pus la încercare şi a cerut iertare de la Domnul său şi s-a prosternat şi a îngenuncheat[2507].

25. Iar Noi l-am iertat pentru aceasta şi el are loc în apropierea Noastră şi un refugiu demn de laudă!

26. „O, David! Noi te-am desemnat urmaş (Halife)pe pământ! Judecă, deci, între oameni, cu dreptate şi nu te lua după dorinţă, care te abate din calea lui Allah!” Iar pentru cei care se abat din drumul lui Allah există o pedeapsă aspră, întrucât ei au uitat de ziua când vor da socoteală!

27. Noi n-am creat în zadar cerul şi pământul, precum şi cele ce se află între ele! Aşa socot cei care nu cred[2508]! Dar, vai de cei care nu cred, în faţa Focului!

28. Oare Noi vom socoti la fel pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune cu cei care provoacă intrigi pe pământ sau îi vom pune pe cei cu evlavie în acelaşi rând cu nelegiuiţii?

29. [O, Muhammed!] Noi Ţi-am coborât (revelat) această Carte purtătoare de binecuvântare pentru ca cei înzestraţi să cugete asupra versetelor Sale şi să chibzuiască pentru luare aminte.

30. Şi i-am dăruit Noi lui David (Davud) pe Solomon[2509]. Ce rob binevoitor şi evlavios era el!

31. Într-o seară, i-au fost prezentaţi nişte cai care stăteau pe trei picioare.

32. El zise: „Eu am prins dragoste de bunuri mai mult decât pomenirea Domnului meu, până ce aceştia (caii) au dispărut dincolo de văl.[2510]

33. Aduceţi-i la mine[2511]!” Apoi, se apucă să-i mângâie pe la picioare şi pe la gât[2512].

34. Noi l-am pus la încercare pe Solomon, aşezând pe tronul său un trup[2513]; apoi, el s-a căit,

35. Zicând: „O, Doamne! Iartă-mă! Şi dă-mi o împărăţie la care nimeni să nu ajungă după mine! Căci, Tu eşti Darnic!”

36. Atunci, Noi am pus în slujba sa vântul, care să sufle lin, după cum va dori el.

37. Şi pe toţi diavolii, ziditori şi scufundători,

38. Precum şi pe ceilalţi, ferecaţi în lanţuri de fier,

39. Zicându-i: „Iată darul Nostru! Dăruieşte-l sau păstrează-l pentru tine, fără a da socoteală!”

40. El are un loc lângă Noi şi un loc bun de refugiu.

41. [O, Muhammed!] Aminteşte-Ţi şi de robul Nostru Eyyub[2514], când el striga, zicând către Domnul său: „Diavolul m-a atins cu boala şi mi-a pricinuit supărare!”

42. I s-a spus: „Loveşte cu piciorul tău! Şi iată o apă limpede, de spălat şi de băut!”

43. Şi i-am dat Noi familia sa şi încă mai mult, ca milostivire din partea Noastră şi drept pomenire pentru cei care pricep[2515].

44. [I s-a mai spus]: „Ia în mâna ta un snop şi loveşte cu el, ca să nu încalci jurământul tău[2516]!” Într-adevăr, Noi l-am găsit răbdător, un rob binevoitor; căci, el era plin de evlavie!

45. [O, Muhammed!] Şi aminteşte-Ţi de robii Noştri: Abraham şi Isaac şi Iacob[2517], care erau puternici şi prevăzători!

46. Noi i-am desemnat ca devotaţi pentru pomenirea Casei [de-apoi][2518].

47. Căci, ei sunt, pentru Noi, printre cei mai aleşi!

48. [O, Muhammed!] Aminteşte-Ţi şi de Ismael şi de Elyesa şi de Zü’L-kifl, toţi făcând parte dintre cei mai buni!

49. Iată, un motiv de pomenire! Iar pentru cei cu smerenie un loc frumos de retragere,

50. Grădinile Raiului, cu porţile deschise pentru ei;

51. Întinşi acolo, ei vor avea multe merinde şi de băut.

52. Iar alături vor sta cele cu priviri nepătate, de aceeaşi vârstă cu ei[2519].

53. Iată cele ce vi se promit de Ziua socotelii!

54. Este ofranda Noastră pentru voi, fără de sfârşit!

55. Asta este! Dar pentru nelegiuiţi există un loc rău de refugiu;

56. Iadul, unde ei vor fi aruncaţi! Şi ce loc groaznic!

57. Iată apă clocotită şi glacială, din care vor gusta,

58. Şi vor fi şi altele de acest fel, alăturate!

59. [Îngerii vor spune]: „Iată, aceasta este gloata care însoţeşte tagma voastră[2520]!” Dar fără [[Bun venit!]] pentru ei! Căci, ei sunt demni de Foc![2521]

60. Ceilalţi vor spune: „Ba, dimpotrivă! Pentru voi să nu fie: [[Bun venit!]] Căci, voi sunteţi cei care ne-aţi adus aici[2522]!” Şi ce loc urât de şedere!

61. [Şi vor mai] spune ei: „O, Doamne! Celor care ne-au pregătit nouă aceasta dă-le o pedeapsă îndoită în Foc!”

62. Şi vor mai zice: „De ce nu-i vedem aici pe bărbaţii pe care îi socoteam printre cei răi?

63. Noi râdeam de ei! Sau vederea noastră nu-i poate zări[2523]?”

64. Aceasta este, cu adevărat, cearta dintre cei demni de Foc!

65. [O, Muhammed!] Tu spune-le: „Eu sunt doar unul care avertizează! Nici un idol (ilāh), afară de Allah cel Unic şi Nimicitor!

66. Stăpânul cerurilor şi al pământului şi al celor aflate între ele, cel Puternic şi îndurător!”

67. Tu spune: „Aceasta[2524] este o mare bună-vestire;

68. Dar voi vă îndepărtaţi!

69. Eu n-am nici o ştiinţă precum că cei sublimi (îngerii) s-ar fi certat între ei;[2525]

70. Mie Mi se revelează doar faptul că Eu sunt unul care avertizează în mod clar!”

71. Într-adevăr, Domnul Tău le spuse îngerilor: „Eu vreau să creez un om din lut;

72. Iar când îl voi plămădi şi îi voi insufla din duhul Meu, atunci, voi vă veţi prosterna în faţa lui!”

73. Şi îngerii s-au prosternat cu toţii, laolaltă.

74. Fără Diavol[2526], care a fost cuprins de trufie şi s-a numărat printre necredincioşi.

75. Atunci, zise [Allah]: „O, tu, Diavol! Ce anume te-a împiedicat să te prosternezi în faţa celui creat de Mine cu mâinile Mele? Te-ai îngâmfat? Sau vrei să te numeri printre cei trufaşi?”

76. El zise: „Eu sunt mai bun decât el! Pe mine mai creat din foc, iar pe el l-ai creat din lut!”

77. . El (Allah) zise: „Ieşi de aici! Căci, tu vei fi dintre cei izgoniţi,[2527]

78. Şi fii blestemat de Mine până în Ziua de-apoi!”

79. El zise: „O, Doamne! Atunci, dă-mi termen până la învierea Ior[2528]!”

80. El (Allah) zise: „Tu vei fi printre cei care au primit răgaz;

81. Până la termenul ştiut[2529]!”

82. El zise: „Jur pe puterea Ta! Eu îi voi duce pe toţi în rătăcire,

83. Afară de robii Tăi devotaţi, dintre ei!”

84. El (Allah) zise: „Adevărul adevărat este ce anume spun Eu:

85. Că voi umple Iadul cu tine şi cu toţi cei care te vor urma pe tine, dintre ei!”

86. Tu (O, Muhammed!) spune-le: ,,Eu nu cer de la voi vreo răsplată pentru aceasta[2530]! Şi nu fac parte dintre cei care caută să vă oblige[2531]!

87. Acesta (Coranul) nu este decât un îndemn pentru toţi!

88. Iar voi veţi afla noutăţile[2532] după un timp!”

[2490] De la litera „S” (versetul: 1). Unii exegeţi socot că numele acestei sura ar avea sensul de: Jurământ.

[2491] Pentru salvare.

[2492] Despre Mahomed.

[2493] Fruntaşii idolatrilor din Mekka.

[2494] Despre Coran, despre Profetul Mahomed, despre Islam, despre Divinitate unică.

[2495] Aluzie la creştinism? Treimea fiind socotită tot o formă de politeism, faţă de Islam.

[2496] Ziceau necredincioşii despre Islam, religie caracterizată prin monoteism absolut.

[2497] Coranul.

[2498] Pentru a conduce universul.

[2499] Aşa se numeau Faraonii, pentru fastul lor şi pentru că îi legau pe cei condamnaţi de stâlpi, supunându-i la chinuri de tot felul.

[2500] Eyke (sau Ayka): „oamenii pădurii” (din Madyan); profetul lor s-a numit Şuayb.

[2501] În sensul că toţi şi-au contestat profeţii lor.

[2502] Necredincioşii din Mekka şi alţii.

[2503] În sens ironic, întrucât ei nu credeau în Judecata de-apoi, în versetele Coranului.

[2504] Îndura totul prin rugăciune.

[2505] Se spune că David era înzestrat cu o voce frumoasă, iar când el cânta din Psalmi (Zebur), munţii şi păsările se adunau în jurul lui ca să-l asculte şi să-l acompanieze în preaslăvirea lui Allah. În tradiţia islamică, David (Davud) este socotit ca fiind unul dintre profeţii de seamă.

[2506] Ca să intre lângă David (Davud).

[2507] David a înţeles că cei doi erau de fapt îngeri, fiind trimişi ca să-l încerce în modul său de judecare.

[2508] Că totul ar fi fără vreun scop anume.

[2509] În verset, Süleyman: profet.

[2510] Solomon, ocupându-se de cai, uitase de rugăciunea de seară; lăsându-se întunericul, caii dispăruseră, ridicând în urma lor praf (văl).

[2511] Se referă la caii ceruţi de Solomon.

[2512] După unii exegeţi, ar fi vorba de uciderea cailor, pentru faptul de a-l fi făcut pe Solomon să uite de rugăciune.

[2513] După tradiţie, drept pedeapsă pentru greşeala lui Solomon (Süleyman), a fost pusă pe tronul său o sosie a sa, un demon, care, furându-i inelul său magic, domni timp de 40 de zile; Solomon a reintrat în posesia inelului şi s-a urcat iarăşi pe tronul său, ruga sa fiind primită.

[2514] Profet: Iov (în tradiţia creştină).

[2515] Familia lui Eyyub se destrămase, dar, în urma îndurării lui Allah, el s-a vindecat, iar membrii familiei sale s-au reunit din nou.

[2516] După tradiţie, Eyyub jurase că o va pedepsi pe soţia sa cu o sută de lovituri de băţ, pentru întârziere la o slujbă, iar după însănătoşire, el a primit poruncă pentru a-i aplica o singură lovitură cu un snop de grâu format din 100 de fire, ca să-şi ţină cuvântul dat.

[2517] Ibrahim, Ishak şi Yakub, profeţi din aceeaşi familie.

[2518] Lumea de-apoi.

[2519] În tradiţia islamică este vorba de fecioarele din Rai numite: Huri.

[2520] Li se va spune fruntaşilor celor care nu credeau şi se aflau deja în Iad, unde vor fi aduşi alţi necredincioşi.

[2521] Vor spune fruntaşii nelegiuiţilor.

[2522] În Iad; cuvintele vor fi spuse de cei din „gloata” (mulţimea) pe care fruntaşii i-au rătăcit în viaţă, în loc să-i călăuzească spre credinţă.

[2523] Este vorba de musulmanii săraci, pe care necredincioşii din Mekka îi luau în derâdere.

[2524] Cartea: Coranul; Islamul.

[2525] Că nu s-ar fi închinat lui Adam etc.

[2526] Iblis: dialogul între Allah şi Iblis este marcat de la v: 75 la v: 85 (n.e.)

[2527] Din Rai.

[2528] A oamenilor.

[2529] Până la sfârşitul lumii.

[2530] Pentru propovăduirea Islamului.

[2531] Să impună cu forţa Islamul.

[2532] Noutăţile adevărate din Coran.

39. EL-ZUMER

(GRUPURILE) Sûra-39, Mekka: 75 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Revelarea Cărţii din partea lui Allah cel Puternic şi Înţelept!

2. [O, Muhammed!] Noi Ţi-am revelat această Carte cu Adevăr! Deci, adoră pe Allah cu credinţa sinceră!

3. Oare nu se cuvine lui Allah o credinţă sinceră? Iar cei care, lăsându-L pe El, iau drept chezaşi pe alţii, zic: ,,Dacă noi îi adorăm[2533], o facem numai pentru ca ei să se apropie de Allah!” într-adevăr, Allah va judeca între ei pentru divergenţele lor. Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe cei mincinoşi, necredincioşi.

4. Dacă Allah ar fi vrut să adopte un fiu, El ar fi ales pe cine anume vroia, dintre cei pe care i-a creat. Slavă Lui! Căci, El este cel Unic şi Nimicitor!

5. El a creat cerurile şi pământul cu adevărat. El acoperă noaptea peste zi şi acoperă ziua peste noapte[2534]. De asemenea, El a desemnat Soarele şi Luna pentru ca fiecare să meargă spre un soroc anume dat. Oare nu este El cel Puternic şi Iertător?

6. El v-a creat dintr-un singur om şi apoi a creat din el pe soţia sa[2535]. Şi a coborât pentru voi, dintre animale, opt [capete], în perechi[2536]. Tot El plăsmuieşte în pântecele mamelor voastre, printr-o creaţie după altă creaţie, în trei feluri de întunecimi[2537]. Iată, acesta este Allah, Domnul vostru! Lui îi aparţine împărăţia! Nici un idol, în afară de El! Atunci, cum de vă îndepărtaţi voi?

7. Dacă voi nu credeţi, atunci, Allah n-are nevoie de voi. Într-adevăr, El nu se bucură de necredinţa robilor Săi. Iar dacă îi aduceţi mulţumirile voastre, atunci, El se bucură de voi. Şi nimeni nu va fi împovărat cu păcatul altuia. Căci, până la urmă, la Domnul vostru va fi întoarcerea voastră! El vă va da de ştire despre faptele voastre! El ştie ce anume se află în inimile voastre!

8. Dacă îl atinge pe om o nenorocire, el se roagă de Domnul său, înclinându-se în faţa Lui. Apoi, când El îi dă un bine, atunci, el uită de ruga sa de mai înainte şi îi alătură asociaţi lui Allah ca să se abată din drumul său. [O, Muhammed!] Tu spune-i: „Bucură-te o vreme de necredinţa tal Căci, tu faci parte dintre cei sortiţi Focului!”

9. Cât priveşte pe cel care se roagă noaptea, în genunchi şi în picioare, şi se teme de Ziua de-apoi şi se roagă pentru milostivire de la Domnul său! Tu spune: „Oare sunt egali cei care ştiu cu cei care nu ştiu?” Într-adevăr, îl pomenesc[2538] numai cei care judecă!

10. Tu spune-le (vorba Mea): „O, voi, robii Mei, credincioşii! Temeţi-vă de Domnul vostru!” într-adevăr, există bine pentru cei care săvârşesc fapte bune în lumea aceasta! Căci, pământul lui Allah este vast[2539]! Iar cei răbdători vor avea parte de o răsplată fără socoteală!

11. Tu spune-le: „Eu am poruncă să Mă supun lui Allah cu sinceritate faţă de credinţa Sa.

12. Şi am primit poruncă să fiu primul dintre musulmani!”

13. Tu spune-le: „Într-adevăr, dacă Mă împotrivesc Domnului Meu, Mă tem de pedeapsa din Ziua cea mare!”

14. Tu [mai] spune-le: „Eu Mă supun lui Allah cu sinceritate în credinţa Mea, pentru El!

15. Iar voi supuneţi-vă cui vreţi, în afara Lui!” Mai spune: „Cei care vor avea de pierdut în Ziua de-apoi vor fi tocmai cei care şi-au adus pagube propriilor lor suflete, precum şi familiilor lor!” Oare aceasta nu este o pierdere de-a binelea?

16. Pentru ei există straturi de foc deasupra lor şi straturi de foc sub ei. Iată, cu aceasta îi înspăimântă Allah pe robii Săi! O, voi, robii Mei! Temeţi-vă de Mine!

17. Pentru cei care se îndepărtează de supunere faţă de Tagut[2540] şi se îndreaptă către Allah există o veste bună! Deci, dă-le de veste robilor Mei;

18. Care îşi pleacă auzul lor la ceea ce este bun pentru ei. Iată cei călăuziţi de Allah şi hărăziţi cu pricepere!

19. [O, Muhammed!] Oare Tu poţi salva pe cel împotriva căruia s-a adeverit cuvântul: „Pedeapsă!” şi care se află în Foc?

20. Pentru cei cu evlavie faţă de Domnul lor există încăperi deasupra altei încăperi[2541], sub care curg râuri. Iată făgăduiala lui Allah! Şi Allah nu-şi încalcă făgăduiala Sa!

21. Oare Tu nu vezi? Allah face să coboare din cer apa, pe care o aşează în pământ sub formă de izvoare, iar apoi face să crească cu ea roade de diferite culori, iar apoi, acestea se veştejesc, încât, Tu le vezi îngălbenite, iar apoi ele se usucă şi se fac bucăţi. Iată, în acestea există pilde pentru cei cu chibzuială!

22. Cel cu inima deschisă de Allah pentru Islam stă într-o Lumină (Nur) de la Domnul Său. Vai de cei ale căror inimi sunt zăgăzuite pentru pomenirea lui Allah! Ei se află într-o rătăcire clară!

23. Allah a făcut să coboare cea mai frumoasă veste (Hadis): Cartea (Coranul) cu asemănări şi cu repetări[2542], iar celor care se tem de Domnul lor, la pomenirea lui Allah, li se zbârceşte pielea şi li se înmoaie pielea şi inimile lor. Iată călăuzirea lui Allah, care călăuzeşte pe cine voieşte El, iar pentru cel dus în rătăcire de Allah nu există călăuzitor!

24. Oare cine poate feri feţele lor de asprimea pedepsei când li se va spune [necredincioşilor]: „Gustaţi din ceea ce aţi câştigat!”?

25. Au socotit minciuni şi cei de dinaintea lor, dar pedeapsa le-a venit când ei nu se gândeau.

26. Allah le-a dat să guste din umilinţă în viaţa lumească, iar pedeapsa din urmă va fi şi mai mare. De-ar şti ei aceasta!

27. Şi am dat Noi, în acest Coran, tot felul de pilde pentru oameni. Poate vor pomeni [de Allah]!

28. Un Coran în arabă, fără nici un fel de încâlcitură[2543]. Poate că se vor comporta cu pietate!

29. Allah a dat drept pildă un om[2544] cu mai mulţi ortaci (idoli), care se ceartă între ei, şi un om care crede unui singur[2545]. Oare ei sunt la fel? Slavă lui Allah, nu! Dar cei mai mulţi dintre ei nu ştiu!

30. [O, Muhammed!] Tu vei muri! Şi ei, de asemenea, vor muri[2546];

31. Apoi, în Ziua Judecăţii vă veţi certa între voi, în faţa Domnului vostru[2547]!

32. Oare cine poate fi mai nelegiuit decât cel care născoceşte minciuni despre Allah şi socoate Adevărul drept o minciună? Oare nu există loc în Iad pentru necredincioşi?

33. Cât priveşte pe cel care a venit cu Adevărul[2548] şi cei care au crezut în Adevăr[2549], iată, ei sunt plini de smerenie!

34. Pentru ei există tot ce doresc lângă Domnul lor. Iată răsplata pentru cei devotaţi.

35. În felul acesta, Allah va şterge faptele lor rele şi îi va răsplăti potrivit faptelor lor mai frumoase!

36. Allah nu este de-ajuns pentru robul Său[2550]? Ei Te sperie cu alţii[2551], în afara Lui [Allah]. Dar pentru cel rătăcit de Allah nu există călăuzitor!

37. Iar pe cine călăuzeşte Allah, pentru acela nu există rătăcitor! Oare nu este Allah cel Puternic pentru revanşă[2552]?

38. Şi dacă Tu îi întrebi: „Cine a creat cerurile şi pământul?”, ei îţi vor răspunde negreşit: „Allah!” Tu spune-le: „Îi vedeţi voi pe cei pe care îi adoraţi în locul lui Allah? Dacă Allah ar vrea să-Mi facă un rău, ei vor fi oare în stare să îndepărteze răul venit din partea Sa? Sau dacă El ar dori să-Mi acorde milostivirea Sa, oare ei vor fi în stare să oprească milostivirea Sa?” Tu spune-le: „Allah îmi este de-ajuns Mie! In El se bizuie cei care cred în El!”

39. Tu [mai] spune: „O, poporul Meu! Voi să faceţi după cum puteţi! Şi Eu voi face la fel! Apoi, veţi afla;

40. Asupra cui anume va cădea pedeapsa umilitoare, şi cine va avea parte de o pedeapsă necontenită[2553]!”

41. [O, Muhammed!] Noi am coborât această Carte (Coranul) Ţie pentru oameni, ca Adevăr. Cine se călăuzeşte, acela se călăuzeşte pentru el însuşi, iar cel care merge în rătăcire, se rătăceşte în dauna lui însuşi! Tu nu eşti chezaş pentru ei!

42. Allah omoară sufletele când vine sorocul lor, ca şi pe cele care nu mor, [le ia] în somnul lor[2554]. Atunci, El reţine pe cele pentru care a hotărât moartea, iar pe celelalte le lasă până la termenul hotărât. Iată, în aceasta se află pilde pentru un popor care judecă!

43. Oare au primit ei alţi mijlocitori, în afara lui Allah? Tu spune-le: „Chiar dacă aceştia nu sunt în stare de nimic şi nu pot înţelege[2555]?”

44. Tu spune-le: „Toată mijlocirea îi aparţine lui Allah! Căci, a Lui este împărăţia cerurilor şi a pământului! Apoi, la El va fi întoarcerea voastră!”

45. Când este pomenit numai Allah cel Unic, atunci, se cutremură inimile celor care nu cred în Lumea de-apoi, iar când sunt pomeniţi alţii (idolii), în afară de El, atunci, ei se felicită între ei.

46. Tu spune: „O, Allah! Creatorul cerurilor şi al pământului, Cunoscătorul celor tainice şi celor văzute! Tu eşti cel care judecă între robii Tăi, despre cele disputate între ei.”

47. Dacă nelegiuiţii ar poseda tot ce există pe pământ, şi încă pe atâta, ei le-ar oferi pentru răscumpărarea lor de pedeapsă, în Ziua de-apoi. Dar li se va arăta, de către Allah, ceea ce ei n-au luat în calcul.

48. Atunci, li se vor arăta răutăţile pe care le-au agonisit şi vor fi împresuraţi de cele de care ei îşi băteau joc.

49. Când îl atinge pe om un rău oarecare, el se roagă de Noi, iar apoi, după ce îi acordăm bunăvoinţa Noastră, el spune: „Aceasta mi s-a dat pe baza ştiinţei mele[2556]!” Nu! Aceasta este o ispită! Dar cei mai mulţi dintre ei nu ştiu!

50. Aşa spuneau şi cei de dinaintea lor, dar nu le-au fost de folos cele agonisite de ei[2557];

51. Căci, au dat peste ei răutăţile pe care le-au agonisit. Şi răutăţile agonisite de nelegiuiţii aceştia[2558] vor da peste ei, iar ei nu-L vor putea reduce la neputinţă pe El[2559].

52. Oare nu ştiu ei că Allah dă harul Său, din belşug sau cu măsură, cui anume vrea El? în aceasta există pildă pentru poporul care crede!

53. Tu spune-le[2560]: „O, voi, robii Mei! Voi, care aţi depăşit măsura în dauna propriilor voastre suflete, nu vă pierdeţi nădejdea voastră în Allah! Căci, Allah iartă toate păcatele[2561], pentru că El este Iertător şi Milostiv!”

54. Şi întoarceţi-vă spre Domnul vostru şi supuneţi-vă Lui înainte de venirea pedepsei, căci, după aceea nu veţi fi ajutaţi!

55. Şi arătaţi supunere faţă de binele[2562] care vi s-a coborât din partea Domnului vostru înainte de venirea pedepsei, pe neaşteptate şi fără să vă daţi seama!

56. Şi înainte să spuneţi pentru voi înşivă: „Vai de mine! Am mers împotriva lui Allah! într-adevăr, am făcut parte dintre batjocoritori!”

57. Sau înainte să spuneţi: „Dacă m-ar fi călăuzit Allah, desigur, m-aş fi numărat printre cei pioşi!”

58. Sau înainte să spuneţi în momentul pedepsei: „Dacă ar exista pentru mine întoarcere! Aş fi unul dintre binefăcători!”

59. [Allah va spune]: „Dimpotrivă! Versetele Mele au venit la tine, iar tu le-ai socotit drept minciuni şi te-ai îngâmfat şi te-ai numărat printre necredincioşi!”

60. În Ziua judecăţii Tu (O, Muhammed!) îi vei vedea cum anume se vor înnegri feţele celor care spuneau minciuni împotriva lui Allah! Oare nu există loc, în Iad, pentru cei trufaşi?

61. Şi Allah îi va salva pe cei care se temeau de El, aducându-i spre locul de mântuire, unde nu vor avea nici un fel de răutate şi nu vor fi necăjiţi.

62. Căci, Allah este Creatorul tuturor lucrurilor şi El este chezaş pentru toate lucrurile!

63. La El se află cheile (lacătele) cerurilor şi ale pământului, iar cei care nu cred în versetele Sale vor suferi pagube!

64. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „O, voi, ignoranţilor! Îmi porunciţi voi să Mă supun altcuiva, în afară de Allah?”

65. Într-adevăr, ceea ce Ţi s-a revelat Ţie s-a revelat şi celor de dinaintea Ta! Dacă Tu vei alătura lui Allah asociaţi (idoli), atunci, faptele Tale vor fi zadarnice şi Te vei număra printre cei care vor avea de pierdut!

66. Dimpotrivă! Supune-Te lui Allah şi fă parte dintre cei care îi aduc mulţumiri!

67. Căci, ei nu L-au apreciat pe Allah aşa cum trebuie apreciat El! Dar în Ziua judecăţii tot pământul se va afla în mâna Sa, iar cerurile vor fi cuprinse în dreapta Sa[2563]! Mărire Lui! Căci, El se află mai presus de cei pe care îi asociază ei[2564]!

68. Şi se va sufla din surlă, iar toţi cei aflaţi în ceruri şi pe pământ vor cădea ca loviţi de trăsnet, cu excepţia celor pe care îi va voi Allah[2565]. Şi se va mai sufla încă [o dată] şi vor fi în picioare, uitându-se[2566]!

69. Şi va străluci pământul cu Lumina (Nur) Domnului său

70. şi va fi aşezată Cartea[2567] şi se vor prezenta profeţii şi martorii şi se va judeca între ei cu dreptate, fără ca cineva să fie nedreptăţit.

71. Şi toţi vor fi răsplătiţi pentru ceea ce au făcut. Căci, Allah cunoaşte faptele lor!

72. Necredincioşii vor fi duşi către Iad în grupuri. Apoi, când vor ajunge acolo, se vor deschide porţile, iar paznicii le vor spune: „Oare n-au venit la voi mesageri dintre voi, recitând versetele Domnului vostru şi avertizându-vă despre întâlnirea voastră din Ziua aceasta?” Ei vor spune: „Da!” Se adevereşte cuvântul: Pedeapsă, care se revarsă peste necredincioşi!

73. Li se va spune: „Intraţi prin porţile Infernului pentru a sălăşlui acolo în veci!” Şi ce loc rău de şedere pentru cei trufaşi!

74. Iar cei temători de Domnul lor vor fi conduşi spre Rai în grupuri. Apoi, când ei vor ajunge acolo, paznicii le vor spune: „Pace vouă[2568]! Voi aţi fost printre cei buni! Intraţi acolo pentru vecie!”;

75. Şi ei vor spune: „Mulţumire lui Allah! Care a ţinut făgăduiala Sa faţă de noi şi ne-a dat moştenire pământul! Noi mergem să ne aşezăm în Rai, oriunde vom dori.” Cât de bună este, deci, răsplata celor care s-au străduit!

[2533] Pe idoli.

[2534] Aluzie la variaţiile dintre zi şi noapte, de-a lungul anului.

[2535] Adam şi Eva.

[2536] Cămile, vite, oi, capre (câte două din fiecare: mascul şi femelă).

[2537] Ar fi vorba, succesiv, de: cuplarea între spermatozoid-ovul, apoi formarea embrionului şi dezvoltarea fătului propriu-zis.

[2538] Pe Allah.

[2539] Acest verset a fost interpretat în sensul că cei care nu-şi pot îndeplini credinţa lor într-un loc oarecare pot emigra în altă parte.

[2540] Tagut: Diavol sau orice alt idol.

[2541] Referire la straturile din Paradis.

[2542] Unele versete se aseamănă şi se repetă tocmai pentru a dovedi veridicitatea faptelor şi poruncilor divine.

[2543] Fără versete care să se contrazică unele cu altele.

[2544] Idolatru.

[2545] Unui singur Allah; credincios musulman.

[2546] Acest verset a fost revelat ca răspuns necredincioşilor care doreau moartea Profetului Mahomed.

[2547] Referire la disputa dintre necredincioşi.

[2548] Profetul Mahomed, cu Coranul.

[2549] În Coran.

[2550] Pentru Profetul Mahomed.

[2551] Cu idolii.

[2552] Faţă de nelegiuiţi.

[2553] După unii exegeţi, este vorba de aluzie la apropiata înfrângere a necredincioşilor în bătălia de la Bedr (Badr), din anul 2 al Hedjirei (624), prima bătălie dintre adepţii Profetului Mahomed şi necredincioşii din Mekka, iar victoria musulmanilor avea să-i încurajeze pe adepţii Islamului, care abia începuse să se afirme ca o nouă religie.

[2554] Somnul fiind socotit un fel de moarte trecătoare.

[2555] Tot îi vor accepta ca mijlocitori pe idoli?

[2556] În sensul că merita bunăvoinţa lui Allah.

[2557] Au fost pedepsiţi prin nimicire, în fel şi chip.

[2558] De necredincioşii contemporani Profetului Mahomed.

[2559] Pe Allah.

[2560] Cele spuse de Allah.

[2561] Celor care cer iertare de la El.

[2562] Coranul cu versetele Sale.

[2563] Expresie metaforică, pentru a sublinia puterea lui Allah.

[2564] Mai presus de idoli, zei etc.

[2565] Ei nu vor muri la prima suflare.

[2566] La a doua suflare din surlă, morţii vor învia. Nu se precizează timpul scurs dintre cele două suflări.

[2567] Cartea predestinării.

[2568] Selâmun Aleyküm! Salut obişnuit dat de musulmanul care vine lângă alţi musulmani.

40. GAFIR (MÜ’MIN)

(IERTĂTORUL) Sûra-40, Mekka: 85 versete (afară de 56-57)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mīm![2569]

2. Cartea revelată de Allah, cel Puternic şi Înţelept,

3. Iertătorul păcatelor şi primitorul rugii de iertare, osânditorul aspru şi posesorul de bunăvoinţă. Nici un idol (ilāh), afară de El! La El va fi întoarcerea!

4. Despre versetele lui Allah se ceartă doar cei care nu cred! Deci, să nu te înşele plimbările lor prin ţinuturi[2570]!

5. I-au socotit mincinoşi, înaintea lor[2571], şi cei din poporul lui Noe (Nuh), precum „coalizaţii”, de după el. Toate comunităţile se străduiau să-i prindă pe trimişii lor. Şi se certau pentru neadevăr, ca să nege cu el Adevărul. Dar i-am apucat Eu! Iată sfârşitul dat de Mine[2572]!

6. Astfel se adevereşte Cuvântul Domnului Tău faţă de necredincioşi! Căci, ei sunt demni de Foc!

7. Cât priveşte pe purtătorii de Tron şi pe cei aflaţi în jurul lui[2573], ei aduc slavă Domnului lor cu recunoştinţă şi cu credinţă în El şi se roagă pentru iertarea celor care cred, zicând: „O, Domnul nostru! Tu cuprinzi toate lucrurile prin milostivirea Ta şi cu ştiinţa Ta! Iartă-i pe cei care se căiesc şi merg pe drumul Tău şi fereşte-i de pedeapsa Infernului!

8. O, Doamne! Fă-i să intre în grădinile Raiului (Eden) -pe care le-ai promis - atât pe ei, cât şi pe cei buni dintre strămoşii lor şi pe soţiile lor şi pe cei dintre urmaşii lor! Căci, Tu eşti Puternic şi Înţelept!

9. Şi fereşte-i de răutăţi! Căci, pe cine fereşti de răutăţi, Tu îl faci, negreşit, în ziua aceea, demn de milostivirea Ta.” Iată salvarea cea mare!

10. Iar necredincioşilor li se va striga: „Mânia lui Allah este mai mare decât răul pe care îl săvârşeaţi voi împotriva voastră înşivă, atunci când eraţi chemaţi la credinţă, iar voi stăruiaţi în necredinţa voastră!”

11. Ei vor spune: „Doamne! Tu ne-ai făcut să murim de două ori şi ne-ai înviat de două ori[2574]. Noi recunoaştem păcatele noastre. Oare există o cale de ieşire[2575]?”

12. [Li se va spune]: „Când eraţi invitaţi la credinţă în Allah cel Unic, voi nu credeaţi, iar când i se alăturau asociaţi, voi credeaţi în ei! Porunca îi aparţine lui Allah cel Preamăreţ!”

13. El este cel care vă arată semnele Sale şi cel care coboară din cer agoniseala voastră! Dar nu ia pildă decât cel care se înclină[2576]!

14. Invocaţi-L, deci, pe Allah cu credinţă sinceră în El, deşi nu va fi pe placul necredincioşilor -

15. Înălţătorul treptelor[2577], Stăpânul Tronului insuflă Duhul Său[2578], prin porunca Sa, cui anume voieşte dintre robii Săi, ca să avertizeze despre Ziua întâlnirii[2579],

16. In Ziua aceea ei vor ieşi la iveală, fără să-i rămână ceva ascuns lui Allah. [Ei vor fi întrebaţi]: „Cine este stăpânul acestei zile?”; „Allah cel Unic şi nimicitor!” [se va răspunde].

17. În Ziua aceea, toţi vor fi răsplătiţi pe măsura celor agonisite de ei. In Ziua aceea, nu va fi nedreptate. Căci, Allah socoteşte în grabă!

18. [O, Muhammed!] Tu avertizează-i despre Ziua care se apropie, iar inimile lor le vor veni în gât, sufocându-i. Nelegiuiţii nu vor avea nici prieteni şi nici mijlocitori cărora să li se supună.

19. El (Allah) cunoaşte trădarea după privire, precum şi cele ascunse în piepturi (inimi).

20. Şi Allah hotărăşte cu dreptate, iar cele ce invocă ei, în afara Lui, nu hotărăsc nimic. Allah este cel care Aude şi Vede!

21. Oare nu umblă ei pe pământ ca să vadă care anume a fost sfârşitul celor de dinaintea lor? Ei au fost mai puternici decât aceştia şi au lăsat pe pământ urme mai mari[2580]. Cu toate acestea, Allah i-a apucat pentru nelegiuirile lor şi n-au avut nici un protector împotriva lui Allah.

22. Pentru că, deşi mesagerii au venit la ei cu dovezi clare, totuşi, ei nu le-au dat crezare. Şi Allah i-a apucat. Căci, El este Puternic şi Aspru la osândă!

23. Şi l-am trimis Noi pe Moise (Musa) cu semnele Noastre şi cu împuternicire clară;

24. La Faraon şi la Haman şi Karon[2581], care au zis: „El (Moise) este un magician mincinos!”

25. Iar când le-a adus adevărul, din partea Noastră, ei ziseră: „Ucideţi-i pe fiii celor care cred împreună cu el şi lăsaţi în viaţă femeile (fiicele) lor!” Dar, vicleşugul necredincioşilor n-a fost decât o rătăcire!

26. Şi zise Faraonul: „Lăsaţi-mă să-l ucid pe Moise, iar el să-l invoce pe Domnul său! Mă tem ca el să nu schimbe credinţa voastră sau să nu provoace dezordine pe pământ!”

27. Şi zise Moise: „Eu caut adăpost la Domnul meu şi Domnul vostru faţă de toţi trufaşii care nu cred în Ziua Judecăţii!”

28. Atunci, un bărbat credincios, din familia Faraonului, care îşi tăinuia credinţa sa, zise: „Voi vreţi să-l omorâţi pe omul care spune că: [[Allah este Stăpânul meu!]] şi după ce el a venit la voi cu dovezi din partea Domnului vostru? Dacă el este un mincinos, atunci, minciuna lui va fi în dauna sa proprie, iar dacă spune adevărul, atunci, o parte din cele cu care vă ameninţă el vă va atinge pe voi! Căci, Allah nu călăuzeşte pe cel care depăşeşte măsura şi este mincinos!

29. O, poporul meu! A voastră este, negreşit, astăzi, împărăţia pe pământ! Dar, cine ne va ajuta împotriva mâniei lui Allah, dacă aceasta va veni peste noi?”[2582] Faraonul zise: „ Eu nu vă fac decât să vedeţi ceea ce văd eu! Şi nu vreau să vă călăuzesc decât pe drumul cel drept[2583]!”

30. Şi zise cel care credea: „O, Poporul meu! Eu mă tem, pentru voi, de o zi ca cea privind pe cei coalizaţi;[2584]

31. Ca cea privind poporul lui Noe (Nuh) şi [poporul] Ad şi Semud, ca şi pe cei de după ele! Căci, Allah nu vrea nedreptate pentru robii Săi[2585]!

32. O, poporul meu! Eu mă tem, pentru voi, de ziua când veţi striga [după ajutor];

33. De ziua când veţi fugi, întorcându-vă, fără ca cineva să vă apere împotriva lui Allah!” Căci, pe cine rătăceşte Allah, pentru acela nu mai există călăuzitor!

34. Într-adevăr, venise la voi, mai înainte, Iosif (Yusuf) cu dovezi clare, dar voi v-aţi îndoit de cele aduse de el. Iar când el a murit, voi aţi spus: „Allah nu va mai trimite mesager după el!” Iată, aşa rătăceşte Allah pe cei care întrec măsura şi care se îndoiesc!

35. Pe cei care se ceartă în legătură cu semnele (versetele) lui Allah, fără să le fi venit vreo dovadă. Iată, a crescut împotriva lor mânia lui Allah şi a celor care cred! Aşa pecetluieşte Allah inima oricărui trufaş şi tiran!

36. Şi zise Faraonul: „O, tu, Haman! Construieşte-mi un turn! Poate voi atinge cărările;

37. Cărările din ceruri şi să mă urc la ilāh-ul lui Moise, pentru că eu îl socot un mincinos” În felul acesta, fapta rea a Faraonului i-a fost arătată ca împodobită şi el s-a rătăcit. Dar vicleşugul Faraonului nu i-a adus decât pierzanie!

38. Iar credinciosul a zis: „O, poporul meu! Supuneţi-vă mie! Căci, eu vă voi arăta calea cea dreaptă!

39. O, poporul meu! Într-adevăr, această viaţă lumească este doar un bun trecător, iar cea de-apoi este Casa de şedere[2586].

40. Cine săvârşeşte o faptă rea, acela nu va fi pedepsit decât în aceeaşi măsură, iar cel care face o faptă bună - bărbat sau femeie - şi este credincios, acela va intra în Rai, unde va primi agoniseală fără socoteală!”

41. Şi [încă zise]: „O, poporul meu! Ce am eu de vă invit pe voi la salvare, în timp ce voi mă invitaţi în Foc!

42. Voi mă chemaţi pe mine să nu cred în Allah şi să-i alătur asociaţi, despre care eu nu ştiu nimic[2587], pe când eu vă chem la cel Puternic şi Iertător!

43. Cei la care mă invitaţi voi nu au nici o putere de invitare nici în lumea aceasta şi nici în cea de dincolo[2588]! Iar întoarcerea noastră va fi la Allah! Cât priveşte pe cei care întrec măsura, ei vor fi sortiţi Focului!

44. Voi vă veţi aduce aminte de ceea ce vă spun eu. Iar eu mă las în voia lui Allah! Căci, Allah îi Vede pe robii Săi!”[2589]

45. Şi L-a ocrotit Allah de răutăţile celor care urzeau vicleşug, iar pedeapsa i-a cuprins pe cei din dinastia Faraonului[2590],

46. Focul, la care vor fi prezentaţi dimineaţa şi seara[2591], iar în Ziua în care va veni Ceasul [cel din urmă], se va spune: „Puneţi-i pe cei din dinastia Faraonului la pedeapsa cea aspră!”

47. Iar când ei se vor certa în Foc! Cei slabi vor spune celor trufaşi: „Noi v-am ascultat pe voi! Puteţi să ne puneţi la adăpost de acest Foc? ”

48. Iar trufaşii le vor spune: „Noi, cu toţii, laolaltă, suntem în el!” într-adevăr, Allah a judecat în privinţa robilor Săi!

49. Cei aflaţi în Foc vor spune către paznicii Iadului: „Rugaţi-L pe Domnul vostru să uşureze pedeapsa noastră măcar o zi!”

50. Ei (paznicii) le vor spune: „Oare mesagerii nu v-au adus vouă dovezi clare?” Ei vor spune: „Da[2592]!” „Atunci, rugaţi-vă voi înşivă[2593]!”, dar ruga celor necredincioşi va fi zadarnică.

51. Noi îi vom ajuta pe trimişii noştri şi pe cei care credeau, în viaţa lumească, precum şi în Ziua în care se vor ridica martorii[2594],

52. În ziua în care motivările nu le vor fi de folos nelegiuiţilor, întrucât, pentru ei există blestem şi locuinţă rea.

53. Într-adevăr, Noi l-am călăuzit pe Moise (Musa) şi am dat Fiilor lui Israel, ca moştenire, Scriptura,

54. Drept călăuză şi îndemn pentru cei hărăziţi cu chibzuială.

55. Deci, Tu (O, Muhammed!) fii răbdător! Căci, făgăduiala lui Allah se adevereşte şi roagă-Te pentru iertarea păcatelor Tale şi preaslăveşte-L pe Domnul Tău, seara şi dimineaţa, cu recunoştinţă!

56. Într-adevăr, în inimile celor care se ceartă în privinţa versetelor lui Allah, fără să le fi venit vreo dovadă sigură, nu se află decât trufia, pe care însă n-o vor duce la îndeplinire[2595]. Tu imploră protecţia lui Allah! Căci, El Aude şi Vede!

57. Într-adevăr, crearea cerurilor şi a pământului este ceva mai măreţ decât crearea oamenilor! Dar cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

58. Orbul şi văzătorul nu sunt egali. Nici cel care crede şi săvârşeşte fapte bune nu este la fel cu cel care săvârşeşte fapte rele. Dar puţini vă lăsaţi îndemnaţi!

59. Fără îndoială, Ceasul [cel din urmă] vine! Dar cei mai mulţi dintre oameni nu cred!

60. Şi Domnul vostru spune: „Rugaţi-Mă pe Mine, iar Eu vă voi răspunde! Căci, cei care se poartă cu trufie în supunere vor intra în Infern cu umilire!”

61. Allah este cel care v-a desemnat vouă noaptea ca să vă odihniţi în ea, iar ziua ca să vedeţi. Într-adevăr, Allah este tare binevoitor faţă de oameni, dar cei mai mulţi dintre oameni nu sunt recunoscători!

62. Iată, acesta este Allah, Domnul vostru, Creatorul tuturor lucrurilor! Nu există idoli (ilāh), afară de El! Cum de sunteţi puşi să vă întoarceţi de la El?

63. Se întorc astfel doar cei care nu cred în semnele (versetele) lui Allah!

64. Allah este cel care v-a desemnat vouă pământul ca loc de şedere, iar cerul drept boltă (acoperiş) şi v-a dat o înfăţişare - şi ce înfăţişare minunată v-a dat El! - şi vă oferă bunuri minunate pentru întreţinerea voastră! Iată, acesta este Allah, Domnul vostru! Slavă lui Allah, Stăpânul lumilor!

65. El este cel viu[2596]! Nici un idol (ilāh), în afara Lui! Invocaţi-L, deci, pe El cu credinţă sinceră! Mulţumire lui Allah, Stăpânul lumilor!

66. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Mie Mi s-a interzis să-i ador pe cei ce îi invocaţi voi, în afara lui Allah, de vreme ce Mi-au venit dovezi clare din partea Domnului Meu şi Mi s-a poruncit să dau ascultare[2597] Stăpânului lumilor!”

67. El este cel care v-a creat pe voi din ţărână, apoi, din picătură[2598], apoi, dintr-un cheag [de sânge], iar apoi, vă face să apăreţi sub formă de prunci, pentru ca apoi să deveniţi puternici (maturi), după care deveniţi bătrâni – iar unii dintre voi sunt luaţi mai devreme! - şi ajungeţi până la un anume soroc hotărât[2599]! Şi poate că veţi pricepe!

68. El este cel care dă viaţă şi moarte! Iar dacă hotărăşte ceva, atunci, doar spune: „Fii!” şi apare!

69. Oare Tu nu-i vezi pe cei care se ceartă în legătură cu versetele (semnele) lui Allah, cum se îndepărtează?

70. Cei care socot minciuni Cartea şi pe mesagerii trimişi de Noi, împreună cu Ea, vor afla[2600],

71. Când, cu arcanele înfăşurate după grumazurile lor şi în lanţuri, vor fi împinşi;

72. In lichidul clocotit, iar apoi Focul va fi umplut cu ei!

73. Apoi, li se va spune: „Unde sunt cei pe care îi alăturaţi voi [lui Allah],

74. În afara lui Allah?” Ei vor spune: „Ei s-au îndepărtat de noi! Sau, de fapt, mai înainte noi nu invocam pe nimeni!” Iată, aşa îi rătăceşte Allah pe necredincioşi!

75. Iată, aceasta este pentru exaltarea voastră pe pământ, pe nedrept, precum şi pentru îndrăzneala voastră!

76. Intraţi, deci, prin porţile Infernului, pentru a rămâne acolo în vecii vecilor! Cât de urât este culcuşul celor trufaşi!

77. Tu (O, Muhammed!) fii cu răbdare! Căci, făgăduiala lui Allah se adevereşte! Ori că Noi îţi vom arăta unele din cele promise pentru ei, ori că Te vom lua la Noi, oricum, întoarcerea lor va fi la Noi![2601].

78. Într-adevăr, Noi am trimis mesageri şi înaintea Ta! Despre unii dintre ei, Noi Ţi-am relatat, iar despre alţii nu Ţi-am relatat. Nu există ca un mesager să vină cu vreun semn fără voia lui Allah! Dar când va veni porunca lui Allah, atunci, se va judeca cu dreptate şi vor avea de pierdut cei care spuneau deşertăciuni!

79. Allah este cel care a desemnat pentru voi animalele, pe care vă suiţi şi pe care le mâncaţi.

80. De asemenea, aveţi de la ele foloase şi vă satisfaceţi nevoile inimilor voastre. Căci, sunteţi purtaţi pe ele, ca şi în corăbii.

81. Şi El (Allah) vă arată versetele Sale. Dar pe care dintre versetele lui Allah le contestaţi voi?

82. Oare nu călătoresc ei pe pământ ca să vadă care anume a fost sfârşitul celor de dinaintea lor, care erau mai numeroşi decât ei şi mai puternici şi care au lăsat urme mai mari pe pământ? Totuşi, nu le-au fost de folos cele agonisite de ei!

83. Când mesagerii Noştri le aduceau dovezi clare, ei se lăudau cu ştiinţa pe care o aveau la ei. Dar cele ce luau ei în batjocură I-au împresurat[2602]!

84. Când vor vedea mânia Noastră, ei vor spune: „Noi credem în Allah cel Unic şi îi negăm pe cei pe care i-am alăturat Lui ca asociaţi!”

85. Dar nu le va fi de nici un folos credinţa lor, când vor auzi de dârzenia Noastră! Aceasta este legea (sunnet) lui Allah faţă de robii Săi! Şi atunci vor avea de pierdut cei care n-au crezut!

[2569] H. M.: două litere arabe cu semnificaţii enigmatice.

[2570] În scop de câştig sau pentru alte foloase, potrivit necredinţei lor.

[2571] A adversarilor Profetului Mahomed.

[2572] Referire la pedepsirea popoarelor din trecut, care contestaseră pe profeţii lor.

[2573] Este vorba de îngeri.

[2574] Starea de „dinainte de naştere”, „naşterea”, „moartea” şi „învierea” (după unele interpretări).

[2575] Din Infern; pentru a face fapte bune.

[2576] Spre Allah, cerând iertare.

[2577] Aluzie la mai multe trepte ale cerului.

[2578] În sensul de revelaţie, profeţie, prin îngerul Gabriel.

[2579] Deci, nu oricine se poate declara profet.

[2580] A se vedea urmele rămase de la generaţiile anterioare.

[2581] În text: Fir’avn, Haman, Karun, Faraon; căpetenie în Egipt (Haman); Karun - bogatul legendar din Egipt (Core).

[2582] Până aici a fost discursul rostit de acel bărbat credincios din Dinastia Faraonului. De aici, această Sura se numeşte şi El-mü’min (Credinciosul).

[2583] Adică, în legea Faraonului (politeism).

[2584] Vezi Sura - 33.

[2585] Care cred cu adevărat.

[2586] Dar-ul-karar: casa de şedere (veşnică).

[2587] În sensul că nu există vreo dovadă despre idoli.

[2588] Adică, idolii, zeii.

[2589] Versetele 38-44 reprezintă spusele credinciosului anonim către poporul său.

[2590] Au fost înecaţi şi vor fi condamnaţi Focului.

[2591] Adică, tot timpul.

[2592] Kalü Belā: - Au spus: „Da!”.

[2593] Vor răspunde paznicii.

[2594] Adică, cei care vor depune mărturie în favoare (îngeri, profeţi).

[2595] Pe care nu o vor putea realiza.

[2596] Veşnic viu: care nu moare niciodată.

[2597] Să devin musulman.

[2598] Nutfe: spermă.

[2599] Soroc predestinat.

[2600] În sensul că vor fi pedepsiţi pentru necredinţa lor în Cărţile Sfinte şi în profeţi (vezi v: 71 şi urm.).

[2601] Adică, ori că Profetul va vedea o parte din pedepsele promise nelegiuiţilor, ori că va muri fără să le vadă, oricum, El le va vedea în Lumea de-apoi.

[2602] Au fost nimiciţi pentru necredinţa lor (din trecut).

41. EL-FUSSILET

(CAPITOLELE) Sûra-41, Mekka: 54 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā!Mīm![2603]

2. El (Coranul) a fost revelat din partea celui Milos şi Milostiv;

3. Carte, ale cărei versete, în capitole[2604], sunt în arabă pentru poporul ştiutor;

4. [Carte] care vesteşte şi avertizează. Dar cei mai mulţi se eschivează, nu vor să audă!

5. Şi zic: „Inimile noastre sunt învăluite faţă de ceea ce Tu[2605] ne inviţi pe noi, iar urechile noastre devin surde. Intre noi şi Tine se află o perdea. De aceea Tu fă [ce vrei], iar noi facem [ce vrem]!”

6. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „într-adevăr, Eu nu sunt decât un om ca şi voi! Mie Mi se revelează că ilah-ul vostru este Allah cel Unic! Căutaţi, deci, să mergeţi spre El şi cereţi iertare de la El!” Şi vai de idolatri!

7. Căci, ei nu dau darea (zekāt) şi nu cred în Lumea de-apoi.

8. Iar cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte de laudă, pentru ei există o răsplată fără de sfârşit!

9. Tu spune-le: Într-adevăr, nu credeţi voi în cel care a creat pământul în două zile şi îi alăturaţi rivali?” Or, acesta este Stăpânul lumilor!

10. El (Allah) a fixat pe el (pe pământ) munţi stabili şi a pus bunătăţi şi a orânduit, în patru zile[2606], ca toţi cei care caută agoniselile lor să le găsească în mod egal;

11. Apoi, El s-a întors spre cer, care era în stare de fum[2607], şi îi zise lui, ca şi pământului: „Veniţi, amândoi, vrând-nevrând!” Iar ei ziseră: vNoi venim cu supunere!”

12. Şi a creat El, în două zile, cele şapte ceruri şi a revelat tuturor cerurilor ce anume aveau de făcut. Şi am împodobit Noi cerul apropiat de pământ cu candele (stele) şi cu pază (îngeri). Aceasta este rânduiala celui Puternic şi Ştiutor!

13. Dacă ei (idolatrii) îşi întorc spatele lor, Tu spune-le: „Eu vă avertizez despre un trăsnet, ca trăsnetul venit asupra celor [din neamul] Ad şi Semud[2608]!”

14. Când le-au venit profeţi, mai înainte şi mai târziu, spunându-le: „Supuneţi-vă numai lui Allah!”, ei au zis: „Dacă Domnul nostru vroia, El făcea, negreşit, să coboare îngeri! Deci, noi nu credem în ceea ce s-a trimis cu voi!”

15. Apoi, cât priveşte pe cei din poporul Ad, ei s-au îngâmfat pe pământ, pe nedrept, zicând: „Oare cine este mai tare decât noi?” N-au văzut ei oare că Allah, care i-a creat, este mai puternic decât ei, în forţă? Iar ei continuau să tăgăduiască semnele (versetele) Noastre.

16. Şi am trimis Noi peste ei, timp de zile întregi, un vânt straşnic, aducător de nenorocire, pentru ca ei să guste din pedeapsa înjosirii în viaţa lumească, dar pedeapsa din cea de-apoi va fi şi mai înjositoare, iar ei nu vor avea ajutor.

17. Cât priveşte pe [cei din poporul] Semud, Noi i-am îndrumat, dar lor le-a plăcut mai mult orbeala decât călăuzirea. De aceea, i-a lovit pedeapsa umilitoare a trăsnetului, pentru cele agonisite de ei!

18. Dar i-am salvat pe cei care credeau şi se comportau cu smerenie!

19. În Ziua în care adversarii lui Allah vor fi adunaţi laolaltă, ei vor fi duşi în ranguri spre Foc,

20. Iar când vor ajunge acolo, pentru faptele săvârşite de ei vor depune mărturie împotriva lor urechile lor şi ochii lor, precum şi pielea fiecăruia dintre ei.

21. Şi vor spune ei către pieile lor: „De ce aţi depus mărturie împotriva noastră?”, iar acestea le vor răspunde: „Pe noi ne-a pus să grăim Allah, care face să vorbească orice lucru! El este cel care v-a creat pe voi prima oară şi la El vă veţi întoarce!”

22. Voi nu v-aţi ferit că urechile voastre şi ochii voştri, precum şi pieile voastre vor depune mărturie împotriva voastră şi credeaţi că Allah nu ştie de cele mai multe din faptele voastre.

23. Tocmai această părere a voastră despre Domnul vostru v-a dus la pierzanie, încât, v-aţi numărat printre cei care au avut de pierdut.

24. Dacă ei vor suporta, Focul va fi locul lor de şedere, iar dacă vor cere iertare, nu vor fi printre cei iertaţi!

25. Şi le-am dat Noi nişte tovarăşi (diavoli) care le-au arătat împodobite cele dinaintea lor şi cele din urma lor[2609] şi, de aceea, în privinţa lor s-a adeverit Cuvântul[2610], ca şi în cazul comunităţilor de duhuri (djinn) şi de oameni [răi], de dinaintea lor, căci, ei se numărau printre cei pierduţi.

26. Cei care nu cred spun: „Nu ascultaţi Coranul acesta şi faceţi gălăgie[2611]! Se poate să biruiţi!”

27. Noi îi vom face pe acei necredincioşi să guste dintr-o pedeapsă aspră şi îi vom răsplăti potrivit faptelor lor dintre cele mai rele.

28. Iată, aceasta este pedeapsa pentru duşmanii lui Allah: Focul! – unde vor locui în veci, drept pedeapsă pentru negarea versetelor Noastre.

29. Şi vor spune cei necredincioşi: „O, Domnul nostru! Fă-ne să-i vedem pe duhuri (djinn) şi pe oamenii care ne duceau în rătăcire, ca să-i călcăm sub picioarele noastre, ca să fie mai umiliţi!”

30. Pentru cei care vor spune: „Domnul nostru este Allah!” şi vor merge, apoi, pe drumul cel drept, vor coborî îngerii, zicând: „Nu vă temeţi şi nu vă necăjiţi! Primiţi vestea cea bună despre Raiul care vi s-a făgăduit vouă!

31. Noi suntem protectorii voştri în viaţa lumească şi în cea de-apoi! Şi acolo veţi avea cele dorite de sufletele voastre şi ceea ce veţi dori;

32. Drept găzduire din partea celui Iertător şi Milostiv.”

33. Oare cine este mai bun decât cel care cheamă la Allah[2612] şi săvârşeşte fapte bune, zicând: „Eu mă număr dintre musulmani!”?

34. Binele şi răul nu sunt deopotrivă! Tu îndepărtează [răul] cu binele, iar atunci, cel care era în duşmănie cu Tine îţi va deveni ca şi cum ar fi fost un prieten apropiat.

35. Dar la aceasta vor ajunge doar cei care rabdă cu statornicie, precum şi cei care vor avea o mare satisfacţie[2613]!

36. Iar dacă va pătrunde în Tine[2614] Diavolul ca să Te ademenească, Tu caută refugiu la Allah! Căci, El aude şi ştie!

37. Din semnele (ayāt) Sale se numără şi noaptea şi ziua, precum şi Soarele şi Luna. Dar voi să nu vă îngenuncheaţi nici în faţa Soarelui şi nici în faţa Lunii! Prosternaţi-vă în faţa lui Allah, care le-a creat pe ele, dacă vreţi să vă supuneţi Lui[2615]!

38. Iar dacă ei[2616] devin trufaşi, să se ştie că cei aflaţi lângă Domnul Tău îl preaslăvesc pe El, noaptea şi ziua, fără să obosească!

39. Dintre semnele Sale se numără şi acela că pământul, pe care Tu îl vezi umilit [de uscăciune], când Noi facem să cadă peste el apa, atunci, el se umflă şi se mişcă[2617]. Iar cel care îi dă viaţă poate, fără îndoială, să învie şi morţii! Căci, El este cel Atotputernic!

40. Cei care se abat din drumul Nostru în privinţa semnelor (versetelor) Noastre nu rămân ascunşi faţă de Noi! Oare va fi mai bine pentru cel care va fi aruncat în Foc sau pentru cel care va veni cu încredere în Ziua de-apoi? Voi faceţi ceea ce vreţi! Dar El vede faptele voastre!

41. Ei nu cred la îndemn (Coran), când acesta vine la ei. Şi totuşi, este, într-adevăr, o Carte preţioasă[2618]!

42. Nu poate fi eroare, nici în faţa ei şi nici în urma ei[2619]! Căci, Ea a fost revelată de cel înţelept şi Vrednic de Slăvire!

43. Ţie (O, Muhammed!) nu Ţi se va spune altceva decât cele ce s-au spus şi celor trimişi înaintea Ta! Domnul Tău este, negreşit, iertător şi, de asemenea, capabil de pedeapsă dureroasă!

44. Dacă Noi L-am fi dat ca un Coran străin[2620], ei ar fi zis: „De ce versetele Sale nu au fost date cu detaliere[2621]?” Oare e ceva străin pentru un arab[2622]? Tu spune-le: „El (Coranul) este, pentru cei care cred, o călăuză şi un balsam pentru tămăduire, iar cât priveşte pe cei care nu cred, în urechile lor există o surzenie faţă de El şi ceva de orbire[2623]!” Este ca şi cum ei ar fi chemaţi de departe!

45. Într-adevăr, Noi i-am dat lui Moise (Musa) Scriptură[2624], iar în privinţa ei s-au ivit certuri. Dacă n-ar fi fost dat, dinainte, Cuvântul Domnului Tău, desigur, s-ar fi hotărât numaidecât soarta lor[2625]. De aceea, ei[2626] se află, în această privinţă, într-o îndoială care duce la nedumerire.

46. Cine face fapte bune, le face pentru binele lui însuşi, iar cine săvârşeşte fapte rele, le săvârşeşte împotriva lui însuşi. Iar Domnul Tău nu este nedrept faţă de robii Săi!

47. Lui îi aparţine cunoaşterea Ceasului [cel din urmă]! Şi nu există fruct care să iasă din coajă şi femei care să rămână însărcinate sau să nască fără ştirea Sa. Iar în Ziua în care li se va adresa El: „Unde sunt cei pe care Mi i-aţi asociat voi[2627]?”, ei vor spune: „Noi te asigurăm că nu există martori printre noi[2628]!”

48. În felul acesta, se vor îndepărta de ei cei pe care îi adorau mai înainte, iar ei vor înţelege că nu mai există scăpare pentru ei.

49. Omul se roagă tot timpul pentru bine, iar dacă îl atinge un rău, atunci, el se necăjeşte fără speranţă.

50. Şi dacă, după ce l-a atins un necaz, Noi îl facem să guste din milostivirea Noastră, atunci, el spune: „Aceasta mi se cuvine! Şi eu nu cred că va veni ceasul [cel din urmă]! Iar dacă voi fi condus înapoi, la Domnul meu, voi avea parte de fapte bune de la El!” Atunci, celor care nu credeau, Noi le vom da de veste faptele lor şi îi vom pune să guste din pedeapsa cea aspră!

51. Când Noi îi dăruim omului un bine, el se întoarce şi se îndepărtează, iar când îl atinge o răutate, atunci, el se roagă îndelung.

52. Tu spune-le: „Ce ziceţi voi? De vreme ce El (Coranul) este dat din partea lui Allah, iar voi îl tăgăduiţi, atunci, cine anume este mai rătăcit decât cel care se află departe, în schismă?”

53. Noi vom arăta semnele (versetele) Noastre în orizonturi[2629], precum şi în sufletele lor proprii, până ce le va deveni clar că El (Coranul) reprezintă Adevărul. Nu este de-ajuns că Domnul Tău este martor pentru toate?

54. Ei se îndoiesc şi în ceea ce priveşte întâlnirea cu Stăpânul lor[2630]! Oare nu este El {Allah) cel care împresoară toate lucrurile[2631]?

[2603] H. M.: litere arabe enigmatice.

[2604] Fussilet (plural din Fasl): capitole. De aici derivă şi titlul acestei Sura.

[2605] Profetul Mahomed.

[2606] Pentru crearea pământului şi a bunurilor necesare, alte două zile rămânând pentru crearea cerurilor.

[2607] Adică, în stare gazoasă (din punct de vedere cosmogonic).

[2608] Popoare pedepsite pentru necredinţa lor.

[2609] Adică, cele din viaţă şi după moarte.

[2610] Făgăduiala pentru pedeapsă.

[2611] Ca să-i împiedice pe cei care ascultau lecturarea Coranului.

[2612] Ar fi vorba de Profetul Mahomed sau de cei care îi cheamă pe musulmani la slujbele zilnice: Muezzini.

[2613] Cei care vor avea o mare tărie de caracter, cei înţelepţi etc.

[2614] O, Muhammed!

[2615] Aici, musulmanii se prosternează, îndeplinind un anume ritual.

[2616] Necredincioşii, idolatrii.

[2617] În sensul că reînvie (plantele etc).

[2618] O Carte stabilă. Într-adevăr, Coranul a rămas nemodificat de la revelare şi până în prezent.

[2619] Având versete clare de la începutul şi până la sfârşitul Coranului.

[2620] Adică într-o altă limbă decât în arabă.

[2621] Referire la caracterul extrem de concis al versetelor în limba arabă.

[2622] În sensul că ar fi fost un Coran în altă limbă pentru un profet arab.

[2623] Adică, cei care nu cred nu pot auzi şi nu pot înţelege Coranul, oricum ar fi fost revelat.

[2624] Kitab: Tora (Tevrat).

[2625] Adică, ar fi fost pedepsiţi, dar s-a dat Cuvântul pentru amânare până la Judecata de-apoi.

[2626] Contemporanii Profetului Mahomed, care vedeau Coranul, dar stăteau la îndoială, fiind idolatri, necredincioşi.

[2627] Adică, idolii, zeii.

[2628] Care să fi văzut idoli.

[2629] Adică, peste tot, pretutindeni.

[2630] La Judecata de-apoi.

[2631] Este vorba de ştiinţa atotcuprinzătoare a lui Allah.

42. EL-ŞURA

(SFATUL) Sûra-42, Mekka: 53 versete (afară de:23-26)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mīm![2632]

2. Ayin! Sin! Kaf[2633]!

3. Aşa revelează Allah cel Puternic şi Înţelept, Ţie (O, Muhammed!), ca şi celor de dinaintea Ta!

4. Căci, Lui îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ! El este înalt şi Măreţ!

5. Puţin rămâne ca cerurile să nu crape în înălţimi, iar îngerii aduc laude Domnului lor şi cer iertare pentru cei aflaţi pe pământ. Căci, El, Allah, este cel Iertător şi Milostiv!

6. Iar cât priveşte pe cei care îşi iau drept chezaşi pe alţii, în afara lui Allah, El îi supraveghează pe ei. Tu (O, Muhammed!) nu eşti chezaş pentru ei!

7. De aceea Îţi revelăm Noi un Coran în arabă, pentru ca Tu să-i avertizezi pe cei din Cetatea-Mamă[2634], precum şi pe cei din jur şi pentru ca Tu să-i avertizezi despre Ziua adunării, care va veni fără îndoială şi când unii vor fi în Paradis, iar alţii în Infern.

8. Şi dacă vroia Allah, El îi făcea pe toţi o singură comunitate, dar El introduce în milostivirea Sa pe cine anume voieşte. Iar cei nelegiuiţi n-au protector şi nici vreun ajutor!

9. Sau îşi vor lua ei alt protector, în afara Lui (Allah)? Dar El, Allah, este Protectorul! El este cel care învie morţii şi El este cel Atotputernic!

10. [Tu spune-le]: „În legătură cu toate cele despre care voi cădeţi în neînţelegere, hotărârea aparţine lui Allah. Iată, acesta este Allah, Domnul Meu! Eu Mă bizui pe El şi spre El Mă îndrept!”

11. Căci, El este Creatorul cerurilor şi al pământului! Din voi înşivă, El a scos, pentru voi, soţii, iar pentru animale cupluri. în felul acesta, El vă face să vă înmulţiţi. Şi nimic nu-i seamănă Lui! Căci, El aude şi vede!

12. La El se află cheile cerurilor şi ale pământului! El dă agoniseală, din belşug sau cu măsură, cui anume vrea! Căci, El este Atotştiutor!

13. El a stabilit, pentru voi, credinţa poruncită lui Noe (Nuh), iar ceea ce Ţi-am revelat Ţie, precum şi ceea ce le-am poruncit lui Abraham (Ibrahim) şi lui Moise (Musa) şi lui Isus (Isa) este: „Ţineţi-vă de credinţa voastră şi nu vă divizaţi între voi!” Dar apasă greu asupra idolatrilor rânduiala la care Tu îi inviţi pe ei. Allah atrage spre El, prin alegere, pe cine anume vrea şi călăuzeşte pe cei care se apleacă spre El.

14. Ei[2635] n-au căzut în divergenţă, între ei, decât după ce le-a venit ştiinţa[2636]. Dacă nu s-ar fi rostit, mai înainte, Cuvântul, din partea Domnului Tău, pentru un anume termen[2637], s-ar fi dat numaidecât poruncă în privinţa lor[2638]! Şi cei care au moştenit Scriptura, după aceştia, se află la îndoială, care conduce la nedumerire.

15. Ca atare, Tu invită-i[2639] şi mergi pe drumul cel drept, după cum Ţi s-a poruncit! Şi nu da ascultare dorinţelor lor şi spune-le: „Eu cred în tot ceea ce a făcut Allah să coboare în Carte şi Mi s-a poruncit să fac dreptate între voi! Allah este Domnul nostru şi Domnul vostru! Faptele noastre sunt ale noastre şi faptele voastre sunt ale voastre! Nu există o dovadă între noi şi voi[2640]! Căci, Allah ne va aduna pe toţi, laolaltă, şi la El va fi întoarcerea!”

16. Iar cât priveşte pe cei care comentează despre Allah, după ce au intrat [în credinţa Lui], cearta lor este în zadar în faţa Domnului lor[2641], iar mânia Lui va fi împotriva lor şi pentru ei există o pedeapsă aspră!

17. Allah este cel care a coborât Cartea Adevărului şi Talerul[2642]! Şi cine îţi spune Ţie? Poate că Ceasul [cel din urmă] este aproape!

18. Cei care nu cred[2643], vor ca acesta să vină în grabă, dar cei care cred se tem şi ştiu că el este adevărat. Cei care discută despre Ceasul [cel din urmă] se află în rătăcire profundă!

19. Allah este binevoitor faţă de robii Săi! El oferă agoniseală cui vrea! Căci, El este Puternic şi Straşnic!

20. Cine vrea recolta Lumii de-apoi, Noi vom mări recolta lui, iar cine vrea recolta lumească, Noi îi vom oferi ceva din ea, dar el nu se va bucura de ea în Lumea de-apoi.

21. Sau au ei[2644] „idoli” (şüreka) care le arată calea unor reguli de credinţă, neîngrădite de Allah? Dacă n-ar fi existat Cuvântul dat pentru hotărâre[2645], s-ar fi decis în privinţa lor! Căci, pentru nelegiuiţi există o pedeapsă dureroasă!

22. Tu (O, Muhammed!) îi vei vedea pe nelegiuiţi cutremurându-se de teamă, când vor cădea asupra lor cele agonisite de ei, iar cei care au crezut şi au făcut fapte bune vor fi în grădinile Raiurilor, având parte de tot ceea ce vor dori de la Domnul lor. Iată, aceasta-i marea bunăvoinţă!

23. Aceasta este vestea cea bună dată de Allah robilor Săi care cred şi săvârşesc fapte de laudă! Tu spune-le: „Eu nu cer de la voi răsplată, decât iubire faţă de cei apropiaţi[2646]!” Iar cât priveşte pe cel care săvârşeşte o faptă bună, Noi vom mări şi mai mult binele său. Căci, Allah este Iertător şi Recunoscător!

24. Sau ei spun [despre Tine]: „El a născocit o calomnie asupra lui Allah[2647]!” Or, dacă Allah vroia, El pecetluia inima Ta. Totuşi, prin vorbele Sale, El şterge eroarea şi aşează Adevărul[2648]. Căci, El ştie ce anume se află în inimi!

25. El primeşte ruga de iertare a robilor Săi şi iartă faptele rele, pentru că El cunoaşte faptele voastre.

26. Şi le răspunde celor care cred şi săvârşesc fapte bune şi măreşte harul Său faţă de ei, în timp ce pentru necredincioşi există o pedeapsă aspră.

27. Şi dacă Allah ar fi dat, din belşug, harul Său pentru robii Săi, ei s-ar fi răzvrătit pe pământ. Dar El coboară cu măsură ceea ce vrea. Căci, El îi cunoaşte pe robii Săi şi-i vede!

28. El este cel care face să cadă ploaia, după pierderea speranţei şi răspândeşte milostivirea Sa. Căci, El este Protector şi Demn de laudă!

29. Printre semnele Sale se numără şi crearea cerurilor şi a pământului, precum şi a vieţuitoarelor pe care le-a împrăştiat acolo, iar dacă voieşte, El are puterea să le şi adune laolaltă.

30. Iar dacă vă atinge vreo nenorocire, aceasta se datorează numai celor ce faceţi voi cu mâinile voastre proprii. Dar El iartă foarte mult!

31. Voi nu sunteţi în stare să-L reduceţi la neputinţă, pe pământ! Şi nu există pentru voi alt protector şi nici ajutor, în afară de El!

32. Dintre semnele Sale se numără şi corăbiile de pe mare, ca nişte munţi.

33. Dacă vrea, El potoleşte vântul şi ele (corăbiile) rămân nemişcate pe suprafaţa ei[2649]. Iată, în acestea există pilde pentru toţi cei statornici şi recunoscători!

34. Sau El le face să dispară, pentru cele agonisite [de oameni].[2650] Totuşi, El îi iartă pe mulţi[2651]!

35. Iar cei care se ceartă în privinţa semnelor (versetelor) Noastre să ştie că pentru ei nu există salvare!

36. Ceea ce vi s-a dat vouă este doar o bucurie vremelnică pentru viaţa lumească. Dar ceea ce se află lângă Allah este mai bun şi mai de durată pentru cei care cred şi se bizuie pe Domnul lor;

37. Şi pentru cei care se feresc de păcate mai mari, precum şi de fapte ruşinoase şi pentru cei care iartă, când se înfurie;

38. Şi pentru cei care răspund chemării Domnului lor şi care îndeplinesc rugăciunea şi fac treburile lor laolaltă, prin sfătuire[2652] şi oferă cu largheţe din agoniseala dată de Noi;

39. Şi pentru cei care, loviţi de o răzvrătire, caută să obţină biruinţă;

40. Pedeapsa pentru un rău este pe măsura acelui rău. Dar cine iartă şi se împacă, răsplata lui depinde de Allah[2653]. Într-adevăr, El nu-i iubeşte pe tirani!

41. Iar cât priveşte pe cel care îşi poartă de grijă singur, după ce a fost tiranizat, pentru acela nu există o cale [de răspundere].

42. Calea [răspunderii] se referă numai împotriva celor care îi tiranizează pe oameni şi săvârşesc nelegiuiri pe pământ, pe nedrept. Pentru ei există o pedeapsă dureroasă!

43. Într-adevăr, cel care rabdă şi iartă...! Iată, aceasta-i calea de urmat cu hotărâre!

44. Iar pe cine duce Allah în rătăcire, pentru acela nu mai există protector; într-adevăr, atunci când vor vedea pedeapsa, Tu îi vei vedea pe nelegiuiţi zicând: „Există oare o cale de întoarcere [la viaţă]?”

45. Şi Tu îi vei vedea prezentaţi în faţa Iadului, cu capetele lor plecate, şi cum anume se uită, pe ascuns, spre cei care credeau şi spuneau: „Iată, pierduţi sunt cei care şi-au cauzat propria lor pieire, precum şi a familiilor lor[2654], în Ziua învierii!” Căci, nelegiuiţii vor avea parte de o pedeapsă necontenită!

46. Ei nu vor avea nici un protector, în afara lui Allah! Căci, pe cine duce Allah în rătăcire, pentru acela nu există cale [de scăpare].

47. Deci, supuneţi-vă chemării Domnului vostru înainte de Ziua dată de Allah, care nu mai poate fi întoarsă înapoi, pentru că în ziua aceea nimeni dintre voi nu va putea găsi vreun loc de refugiu şi nu veţi mai putea tăgădui[2655]!

48. Apoi, dacă ei se întorc[2656], Noi nu Te-am trimis ca supraveghetor peste ei! Tu eşti însărcinat doar pentru propovăduire! Când Noi îl facem pe om să guste din harul Nostru, el se bucură de acesta. Dar dacă vine o nenorocire, pentru cele săvârşite de propriile sale mâini, atunci, omul devine nerecunoscător.

49. Lui Allah îi aparţine stăpânirea cerurilor şi a pământului. El creează după voia Sa! El dă fiice cui anume vrea şi dăruieşte fii cui anume vrea!

50. Sau, El îi împerechează, băieţi şi fete, şi face steril pe cine anume voieşte! Căci, El este Ştiutor şi Puternic!

51. Allah să-i vorbească omului? Doar prin revelaţie (vahiy) sau din spatele unui voal![2657] Sau trimite un mesager (înger), care, cu voia Sa, revelează ceea ce vrea El (Allah). Căci, El este Măreţ şi înţelept!

52. Astfel, prin porunca Noastră, Noi Ţi-am revelat [O, Muhammed!] un Duh[2658]! Tu nu ştiai nici de Carte şi nici de credinţă. Dar Noi am pus în ea o Lumină (Nur), cu care călăuzim pe cine vrem, dintre robii Noştri, iar Tu Te călăuzeşti, într-adevăr, spre drumul cel drept[2659];

53. Drumul lui Allah, căruia îi aparţine tot ce se află în ceruri şi pe pământ. Şi spre Allah se întorc lucrurile[2660]!

[2632] H. M.: litere arabe enigmatice.

[2633] A.S.K.: litere arabe enigmatice.

[2634] Umm-el-Kura: Mekka.

[2635] Evreii, creştinii; cei care nu credeau.

[2636] Scriptura. Cu vestirea Profetului Muhammed.

[2637] Judecata de-apoi.

[2638] Pentru pedepsire imediată.

[2639] Pe necredincioşi.

[2640] Dovadă între musulmani şi iudeo-creştini, ei urmând să răspundă pentru faptele lor.

[2641] Discuţiile contradictorii purtate de necredincioşi cu musulmanii nu vor mai avea nici un fel de efecte asupra dreptcredincioşilor.

[2642] Justiţia cuprinsă în Coran.

[2643] În Lumea de-apoi; în Apocalipsă, în Ceasul cel din urmă.

[2644] Idolatrii (din Mekka etc).

[2645] Pentru amânarea judecăţii.

[2646] Iubirea faţă de cei din tribul Profetului sau, în sens mai larg, iubire faţă de semeni în general sau iubirea aproapelui.

[2647] Profetul Mahomed era acuzat de necredincioşi de născocirea Coranului.

[2648] Prin revelaţie.

[2649] Pe suprafaţa apei mării (corăbiile cu pânze).

[2650] Corăbiile prinse în furtună pot fi scufundate, împreună cu oamenii (păcătoşi) din ele.

[2651] Unii se pot salva de la înec.

[2652] Şura: sfat, consiliu, consultaţie; una din recomandările fundamentale ale Islamului pentru orice comunitate musulmană.

[2653] Deci, Islamul îndeamnă la iertare şi la împăcare cu duşmanul, în loc să se aplice talionul.

[2654] Răspunderea părinţilor este tot atât de mare, ca şi făptuitorii de păcate.

[2655] Păcatele săvârşite în viaţă.

[2656] Şi dacă ei (necredincioşii) se îndepărtează de Profet.

[2657] Tradiţia dă ca pildă pe Moise (Musa).

[2658] Ruh: duh, spirit (Coranul, prin îngerul Gabriel).

[2659] Prin Carte = Coran.

[2660] Tot ce există în univers, spre a fi supuse Judecăţii de-apoi.

43. EL-ZUHRUF

(PODOABA)[2661] Sûra-43, Mekka: 89 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mīm![2662]

2. [Jur] pe Cartea cea veridică!

3. Precum că Noi am dat-o ca o Lectură[2663] în arabă, pentru ca voi să pricepeţi.

4. Şi El (Coranul) se află în Cartea-Mamă[2664], preaînaltă şi plină de înţelepciune, de lângă Noi.

5. Oare vă vom lăsa Noi de la pomenire[2665], pentru că voi sunteţi un popor de risipitori?

6. Şi câţi mesageri am trimis Noi celor de dinaintea voastră!

7. Şi nici un profet nu le venea fără ca ei să nu-l ia în batjocură.

8. Şi i-am nimicit Noi pe ei, care erau mai puternici decât cei dintâi[2666]. Şi au avut ei ca pildă pe cei de dinaintea lor!

9. Într-adevăr, dacă îi întrebi: „Cine a creat cerurile şi pământul?”, ei vor spune: „Le-a creat cel Puternic şi Ştiutor!”

10. El este cel care a desemnat, pentru voi, pământul ca loc de leagăn şi a făcut prin el cărări pentru ca voi să vă călăuziţi;

11. Şi face să coboare din cer apa cu măsură. Apoi, Noi reînviem cu ea un ţinut mort. Aşa veţi fi scoşi şi voi;

12. El a creat cupluri de toate felurile şi v-a dat corăbii şi animale, ca să vă urcaţi pe ele!

13. Şi, aşezându-vă pe spinările lor, să-L pomeniţi pe Domnul vostru, zicând: „Laudă celui care le-a pus la îndemâna noastră, căci noi nu am fi fost în stare nici măcar să le apucăm de coarne[2667]!”

14. Şi [să spuneţi]: „Fără îndoială, noi ne vom întoarce la Domnul nostru!”

15. Dar ei socot pe unii dintre robii Săi ca parte din El însuşi[2668]. Într-adevăr, omul este un nerecunoscător declarat!

16. Oare El ar fi adoptat, dintre cei creaţi de El, fiicele şi ar fi ales pentru voi feciorii?

17. Or, când unul primeşte veste despre ceea ce[2669] i se atribuie celui Milostiv, faţa lui i se întunecă de mânie.

18. Oare nu doresc ei fiinţa crescută în podoabe[2670] şi care nu poate lupta?

19. Şi au socotit îngerii, care sunt robii celui milostiv, drept femei. Oare ei au fost martori la crearea lor? Mărturiile lor vor fi scrise, iar ei vor fi întrebaţi!

20. Ei spun: „Dacă vroia cel Milostiv, noi nu i-am fi venerat[2671]!” Dar ei nu ştiu nimic despre aceasta! Ei spun doar născociri!

21. Sau ei se călăuzesc după Scriptura pe care le-am dat-o Noi mai înainte de aceasta[2672]?

22. Într-adevăr, ei spun: „Noi i-am găsit pe părinţii noştri într-o anume credinţă şi noi mergem pe urmele lor!”

23. Şi, de asemenea, Noi n-am trimis, înaintea Ta, propovăduitori, într-o cetate oarecare, fără ca cei avuţi de acolo să nu fi spus: „Noi i-am găsit pe părinţii noştri într-o anume credinţă şi noi mergem pe urmele lor!”

24. Dacă li s-a spus: „Chiar dacă eu[2673] v-am adus o altă credinţă, mai dreaptă decât cea găsită de voi la părinţii voştri?”, ei au zis: „Noi contestăm pe cea cu care ai fost trimis!”

25. Iar Noi ne-am răzbunat pe ei! Priveşte care anume a fost sfârşitul celor care tăgăduiau!

26. Iar când Abraham (Ibrahim) a spus tatălui său şi poporului său: „Eu stau departe de cei pe care îi adoraţi voi!

27. Dar mă supun celui care m-a creat pe mine! Căci, El mă va călăuzi!”

28. Şi a lăsat-o ca vorbă care să rămână urmaşilor săi. Poate că se vor întoarce[2674]!

29. Într-adevăr, pe aceştia şi pe părinţii lor, Eu i-am lăsat să petreacă o vreme, până ce le-a venit Adevărul[2675], precum şi un mesager veritabil[2676].

30. Dar, când le-a venit Adevărul (Coranul), ei au zis: „Acesta este o magie şi noi nu credem în El[2677]!”

31. Şi au mai zis: „De ce oare n-a fost revelat acest Coran unui bărbat vestit dintr-una din cele două cetăţi[2678]?”

32. Oare ei împart milostenia Domnului Tău[2679]? Noi împărţim cele necesare traiului lor în viaţa lumească şi-i înălţăm pe unii dintre ei deasupra altora, pentru ca unii să pună pe alţii în slujba lor. Într-adevăr, milostivirea Domnului Tău valorează mai mult decât ceea ce adună ei laolaltă!

33. Iar dacă oamenii n-ar fi fost decât o singură comunitate, Noi am fi făcut acoperişuri din argint pentru casele celor care îl tăgăduiesc pe cel Milostiv, precum şi scări, pentru ca ei să se urce acolo.

34. Şi, de asemenea, am fi făcut la casele lor porţi şi tronuri, pe care ei să se aşeze.

35. Şi podoabe! Dar, toate acestea nu reprezintă decât bunuri pentru viaţa lumească, iar cele de dincolo, de lângă Domnul Tău, sunt pentru cei cu evlavie.

36. Iar cine îşi întoarce faţa de la Cuvântul (Coranul) celui Milostiv, Noi îi vom da un diavol care să stea aproape de el.

37. Aceştia (diavolii) îi vor abate de la drumul cel drept, iar ei vor crede că sunt călăuziţi bine.

38. Apoi, când el (omul) va veni la Noi, îi va spune [diavolului]: „Vai! De-ar fi fost distanţa dintre mine şi tine de la Răsărit până la Apus[2680]!” Ce tovarăş rău!

39. Aceasta nu vă va ajuta cu nimic în Ziua aceea, pentru că aţi fost nelegiuiţi şi, de aceea, veţi fi laolaltă la pedeapsă!

40. Oare Tu (O, Muhammed!) poţi să-i faci pe surzi să audă sau să-i călăuzeşti pe cei care rămân în rătăcire clară?

41. Fie că Te vom purta la Noi şi Ne vom răzbuna pe ei[2681];

42. Fie că îţi vom arăta pedeapsa pe care le-am făgăduit-o lor – deoarece Noi avem putere împotriva lor -,

43. Tu (O, Muhammed!) caută să Te ţii de ceea ce Ţi s-a revelat, întrucât, Tu Te afli pe drumul cel drept!

44. Iar acesta (Coranul) este un îndemn pentru Tine şi pentru poporul Tău şi veţi fi întrebaţi despre El.

45. Şi întreabă-i[2682] pe mesagerii trimişi de Noi înaintea Ta, dacă Noi am desemnat alţi idoli (ilāh) de adorat, în afara celui Milostiv.

46. Noi l-am trimis pe Moise (Musa), cu semnele Noastre, la Faraon şi la mai marii lui, iar acesta le-a spus: „Eu sunt trimisul Stăpânului lumilor!”

47. Când el le-a prezentat semnele Noastre, ei au râs.

48. Fiecare din semnele pe care Noi am făcut să li se arate era mai mare decât cel de dinainte[2683]. Şi i-am apucat Noi cu pedeapsa! Poate că vor reveni [la credinţă]!

49. Ei ziseră: „O, tu, vrăjitorule! Imploră pe Domnul tău, pentru noi, potrivit legământului făcut de El cu tine, iar noi ne vom călăuzi[2684]!”

50. Apoi, când Noi am ridicat pedeapsa de pe ei, iată că ei s-au şi dezis!

51. Iar Faraonul a strigat către cei din poporul său: „O, poporul meu! Oare nu-mi aparţine mie împărăţia Egiptului? Ca şi aceste fluvii care curg sub mine? Oare nu vedeţi?

52. Oare nu sunt eu mai bun decât acest nenorocit, care abia este în stare să vorbească[2685]?

53. Oare de ce nu i s-au dat, drept podoabe, brăţări de aur sau de ce n-au venit, împreună cu el, şi îngeri pentru ajutor?”

54. Aşa căuta el (Faraonul) să-i ademenească pe cei din neamul său, iar ei i s-au supus, întrucât erau un popor de farisei.

55. Apoi, când Noi ne-am mâniat pe ei, ne-am răzbunat şi i-am înecat pe toţi,

56. Şi i-am făcut să se întoarcă la cei de dinaintea lor şi să devină pilde pentru urmaşii lor.

57. Iar când s-a dat ca pildă Fiul Mariei[2686], iată că cei din poporul Tău au trecut mai departe,

58. Zicând: „Oare sunt mai buni idolii noştri sau el[2687]?” Ei nu fac aceasta decât pentru a se gâlcevi cu Tine. Într-adevăr, ei sunt un popor de gâlcevitori!

59. El (Isus) nu era decât un rob, pe care Noi l-am copleşit cu binefacerea Noastră şi l-am desemnat ca pildă pentru Fiii lui Israel.

60. Dacă Noi vroiam, puteam să creăm, dintre unii din voi, îngeri, care să ia locul vostru pe pământ.

61. Iar Acesta (Coranul) este drept ştiinţă despre Ceasul [cel din urmă][2688]. Să nu vă îndoiţi şi supuneţi-vă Mie! Aceasta-i calea cea dreaptă!

62. Şi să nu vă rătăcească Diavolul! Căci, el este vrăjmaşul vostru declarat!

63. Şi atunci când Isus (Isa) a venit cu dovezi clare, el zise: „Eu am venit la voi cu înţelepciunea, ca să vă tâlcuiesc vouă unele din cele despre care voi vă aflaţi în divergenţă între voi. Temeţi-vă, deci, de Allah şi supuneţi-vă mie!

64. Într-adevăr, Allah este Domnul meu şi Domnul vostru! Supuneţi-vă Lui! Aceasta-i calea cea dreaptă!”

65. Apoi, sectarii au avut divergenţe între ei[2689]. Vai de cei nelegiuiţi, la pedeapsa acelei zile dureroase!

66. Oare ce aşteaptă ei, afară de Ceasul [cel din urmă]? El va veni peste ei, deodată, fără ştirea lor!

67. Prietenii vor fi, în ziua aceea, duşmani unii cu alţii, afară de cei cu evlavie!

68. „O, voi, robii Mei! Voi să nu vă temeţi, astăzi! Şi să nu vă necăjiţi!”

69. Li se va spune celor care cred în semnele (versetele) Noastre şi rămân supuşi (muslimin).

70. „Intraţi în Paradis, voi şi soţiile voastre, ca să vă bucuraţi!”

71. Printre ei vor circula platourile de aur şi cupele şi va exista, pentru ei, tot ce doresc sufletele lor şi fac plăcere vederilor lor. Şi veţi rămâne acolo pe vecie!

72. Şi iată Paradisul, dat vouă ca moştenire pentru faptele voastre!

73. Acolo există, pentru voi, merinde multe, din care veţi consuma!

74. Într-adevăr, nelegiuiţii vor rămâne, în veci, în pedeapsa Iadului;

75. De care nu vor fi uşuraţi şi vor fi în disperare.

76. Şi nu Noi vom fi nedrepţi cu ei, ci ei înşişi au fost nelegiuiţi.

77. Şi ei vor striga: „O, Tu, Malik[2690]! Domnul tău să termine cu noi!”, iar acesta le va spune: „Aşa veţi rămâne!”

78. Într-adevăr, Noi v-am adus Adevărul, dar cei mai mulţi dintre voi contestă Adevărul!

79. Oare au luat ei (idolatrii) vreo hotărâre[2691]? Dar Noi suntem cel care hotărâm!

80. Sau socotesc ei că Noi nu auzim tainele lor şi nici şoaptele lor? Dimpotrivă! Trimişii[2692] Noştri de lângă ei notează!

81. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Dacă cel Milostiv (Allah) ar fi avut un fiu, Eu aş fi fost primul care să-i arate supunere!”

82. Slavă Stăpânului cerurilor şi al pământului, Stăpânul Tronului! Căci, El este departe de calificativele date de ei[2693]!

83. Tu (O, Muhammed!) lasă-i, deci, să se împotmolească şi să se bucure, până ce se vor întâlni cu Ziua lor, care li s-a făgăduit[2694]!

84. El (Allah) este ilāh-ul lor în cer şi ilāh-ul lor pe pământ[2695]! Căci, El este Înţelept şi Ştiutor!

85. Şi binecuvântat fie cel căruia îi aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului, precum şi tot ce se află între ele! El ştie Ceasul [cel din urmă] şi la El va fi întoarcerea!

86. Iar cei la care se închină ei, lăsându-l pe El (Allah), nu sunt în stare să mijlocească [pentru iertare], afară de cei care mărturisesc Adevărul, căci ei ştiu aceasta[2696].

87. Şi dacă Tu îi întrebi cine anume i-a creat, ei vor spune[2697]: „Allah!” Cum de se întorc ei!?

88. Şi El (Profetul) zise: „O, Doamne! Ei sunt un popor de necredincioşi!”

89. Tu treci mai departe şi spune: „Pace!” Căci, ei vor afla!

[2661] Titlul acestei sura derivă de la cuvântul Zuhruf (podoabe) întâlnit în v: 35.

[2662] H. M.: litere arabe enigmatice.

[2663] Kur’an (ar).

[2664] Ümm-il-Kitab: este vorba de Cartea Cărţilor, care cuprinde totul (Levh-i Mahfuz).

[2665] Pomenirea lui Allah, prin Coran.

[2666] Generaţiile ulterioare erau considerate mai puternice decât cele anterioare. Aluzie şi pentru contemporanii Profetului Mahomed.

[2667] Pentru a le domestici.

[2668] Idolatrii credeau că îngerii sunt fiicele lui Allah. Se pot da şi alte exemple.

[2669] Despre naşterea unei fiice.

[2670] Fiica (fata). Fetele nu erau dorite pentru că nu puteau participa la bătălii.

[2671] Pe îngeri.

[2672] Mai înainte de Cartea numită Coran.

[2673] Profetul trimis la ei.

[2674] Pe calea credinţei (monoteiste).

[2675] Coranul, pentru cei din Mekka etc.

[2676] Adică, Profetul Mahomed.

[2677] În Coran.

[2678] După contestatarii Profetului Mahomed, Coranul se cuvenea revelat unui om de vază şi cu avuţie, din Mekka sau din Ta’if, dar nu bogăţia materială era importantă, ci bogăţia spirituală şi evlavia faţă de Allah.

[2679] Adică, cei care pretindeau că lor li s-ar fi cuvenit să devină profeţi.

[2680] În verset Maşrikayni!: „între cele două răsărituri!”

[2681] Dacă Profetul ar muri înainte de a vedea pedepsirea celor rătăciţi.

[2682] În sensul de a cerceta, de a investiga trecutul.

[2683] Traducere liberă: „mai important decât semnul anterior”.

[2684] Faraonul şi egiptenii promiteau că vor crede dacă Moise va obţine îndepărtarea pedepsei.

[2685] După tradiţie, Moise avea dificultăţi la vorbire. De aceea el îl luase şi pe fratele său Aaron (Harun), când s-a dus în Egipt.

[2686] lbn-u-Meryem: Isus.

[2687] Idolatrii argumentau că, în fapt, creştinii se închinau unui om care nu era superior idolilor lor.

[2688] După alţi exegeţi, ar fi vorba de credinţa că revenirea lui Isus pe pământ va fi un semn pentru sfârşitul lumii.

[2689] În privinţa naturii lui Isus.

[2690] Strigăt către mai marele Infernului.

[2691] Împotriva Profetului.

[2692] îngerii.

[2693] Că Allah ar avea fii sau fiice etc.

[2694] Ziua Judecăţii de-apoi.

[2695] În sensul că, idolatrii nu au alţi idoli de închinat, decât pe Allah cel Unic.

[2696] Este vorba de oameni înzestraţi cu calităţi superioare (profeţi etc).

[2697] Spune Allah Profetului Mahomed.

44. EL-DUHAN

(FUMUL)[2698] Sûra-44, Mekka: 59 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mīm![2699]

2. Pe Cartea cea veridică[2700]

3. Noi am revelat-o în noaptea cea binecuvântată[2701]! Căci Noi suntem cel care avertizăm!

4. În noaptea aceea se aleg toate poruncile înţelepte.

5. Poruncă trimisă de Noi[2702]! Căci Noi suntem cel care o trimitem!

6. Ca semn de milostivire din partea Domnului Tău! Căci, El este cel care Aude şi care Ştie,

7. Cel care este Stăpânul cerurilor şi al pământului, precum şi al celor aflate între ele, dacă voi credeţi din convingere!

8. Afară de El, nici un idol (ilāh)! El este cel care dă viaţa şi moartea! Domnul vostru şi Domnul strămoşilor voştri de dinaintea voastră!

9. Dar ei se îndoiesc şi râd[2703].

10. Tu (O, Muhammed!) aşteaptă ziua când cerul va aduce, cu adevărat, fumul (duhan);

11. Care îi va învălui pe oameni. Aceasta va fi pedeapsa cea dureroasă!

12. „Domnul nostru! - vor striga ei. Ia pedeapsa de pe noi! Noi credem!”

13. De unde la ei aducerea-aminte? Atunci când le-a venit un mesager adevărat,

14. Ei şi-au întors spatele lor de la El, zicând: „El a fost învăţat; este nebun[2704]!”

15. Noi vom slăbi oarecum pedeapsa; dar voi veţi reveni[2705].

16. În ziua în care Noi îi vom apuca, îi vom apuca, negreşit, cu străşnicie şi Ne vom lua revanşa!

17. Noi i-am pus la încercare, înaintea lor, şi pe cei din neamul Faraonului, pentru că venise la ei un mesager generos, [zicând]:

18. „Veniţi la mine, robii lui Allah! Eu sunt trimisul adevărat pentru voi!

19. Şi nu vă ridicaţi împotriva lui Allah! Căci, eu vă aduc o autoritate clară.

20. Şi caut protecţie la Domnul meu şi Domnul vostru, împotriva gândului vostru de lapidare[2706].

21. Şi dacă voi nu credeţi în mine, atunci, depărtaţi-vă de mine!”

22. Apoi, el s-a rugat la Domnul său, zicând: „Aceştia sunt un popor de nelegiuiţi!”

23. „Atunci, porneşte cu robii Mei noaptea[2707]! Căci, veţi fi urmăriţi[2708]”,

24. „Şi lasă marea să se liniştească[2709]! Căci, ei formează o oaste de înecat!”

25. Şi atâtea grădini şi izvoare au lăsat ei!

26. Şi atâtea ogoare şi locuinţe minunate!

27. Şi atâtea bunătăţi cu care petreceau ei!

28. Iar Noi le-am lăsat moştenire unui alt popor.

29. Nici cerul şi nici pământul n-au jelit după ei şi nici nu li s-a dat răgaz.

30. Şi i-am salvat pe Fiii lui Israel de la o pedeapsă umilitoare

31. A Faraonului. Într-adevăr, el era un trufaş care întrecea măsura.

32. Şi le-am dat Fiilor lui Israel, cu ştiinţă, privilegii faţă de alte lumi (neamuri).

33. Şi le-am prezentat semne în care existau dovezi clare[2710].

34. Iar aceştia[2711] zic:

35. „Pentru noi nu există decât o singură moarte! Şi noi nu vom fi înviaţi!

36. Faceţi să revină strămoşii noştri, dacă spuneţi adevărul!”

37. Oare sunt mai buni aceştia decât cei din neamul Tubba[2712] şi decât cei de dinaintea lor? Noi i-am nimicit pe toţi, pentru că erau nelegiuiţi!

38. Noi n-am creat cerurile şi pământul, precum şi cele aflate între ele pentru joacă!

39. Noi le-am creat numai pentru Adevăr! Dar cei mai mulţi dintre ei nu-şi dau seama!

40. Într-adevăr, în Ziua cea hotărâtă se vor aduna toţi laolaltă.

41. Ziua în care prietenul nu va fi de folos prietenului său şi ei nu vor fi ajutaţi.

42. Afară de cei de care se va îndura Allah. Căci, El este Puternic şi Milostiv!

43. Copacul de zakkum[2713],

44. Acesta va fi mâncarea celor păcătoşi!

45. Ca metalul topit va fierbe în pântecele lor,

46. Aşa cum fierbe apa, când clocoteşte!

47. [Li se va striga]: „Prindeţi-i şi duceţi-i, târâş, în Infern!

48. Apoi, turnaţi deasupra capetelor lor, ca pedeapsă, apa clocotită!’’

49. [Li se va grăi]: „Gustaţi! Voi, care eraţi puternici şi măreţi!

50. Iată, ceea ce de care voi vă îndoiaţi!”

51. Iar cei cu smerenie vor fi la loc sigur;

52. În grădini şi printre izvoare,

53. În veşminte de mătase şi de brocart, stând faţă în faţă.

54. De asemenea, Noi le vom dărui, ca soţii, pe Huri[2714], cu ochi mari;

55. Ei vor putea cere acolo tot felul de merinde, în siguranţă.

56. Afară de moartea de aici[2715], ei nu vor mai gusta altă moarte. Şi El (Allah) îi va feri de pedeapsa Iadului!

57. Ca o bunăvoinţă din partea Domnului Tău! Iată, marea biruinţă!

58. Noi L-am înlesnit[2716] prin limba Ta[2717]! Poate vor lua aminte!

59. Deci, Tu aşteaptă[2718]! Ei, de asemenea, aşteaptă!

[2698] * Titlul acestei Sûra provine de la cuvântul El-duhan (tr. fumul) întâlnit în v: 10. Tradiţia spune că acesta ar fi semnul profetic pentru sfârşitul lumii.

[2699] H. M.: litere arabe enigmatice.

[2700] Jurământul divin în numele Coranului.

[2701] Noaptea dintre 26/27 a lunii Ramazan (Leyle-i-kadr), când începe revelarea Coranului.

[2702] Prin Profetul Mahomed.

[2703] De profetul lor.

[2704] Necredincioşii răspândeau zvonuri precum că Profetul Mahomed era învăţat de alţii şi că nu era în facultăţile Sale mintale.

[2705] Se spune că Arabia fusese cuprinsă de o secetă, iar la ruga Profetului seceta a fost îndepărtată, dar că, după aceea, idolatrii au mers din nou în rătăcire. Aşa se va întâmpla şi cu fumul de care a fost vorba mai sus.

[2706] Egiptenii vroiau să-l ucidă pe Moise prin lovituri cu pietre.

[2707] I se poruncise lui Moise (Musa) să plece din Egipt cu evreii.

[2708] De către Faraon, cu oastea sa.

[2709] La trecerea iudeilor; Marea Roşie fusese despicată în două prin semnul dat cu toiagul lui Moise.

[2710] Este vorba de minunile arătate de Moise în Egipt şi în timpul Exodului.

[2711] Cei din Mekka (necredincioşii); nu credeau în înviere pentru judecata de-apoi.

[2712] Denumirea generică dată vechilor suverani din Yemen.

[2713] Zakkum: copac din Infern, cu fructe amare, pentru cei condamnaţi la Infern.

[2714] Huri: zâne, care locuiesc în Paradis.

[2715] Din lumea pământească.

[2716] Coranul ( e uşor de înţeles în arabă).

[2717] O, Muhammed!

[2718] Ca cei care nu cred să devină credincioşi (musulmani), iar Islamul va birui, iar necredincioşii aşteaptă moartea Profetului.

45. EL-DJASIYE

(ÎNGENUNCHIEREA)[2719] Sûra-45, Mekka: 37 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mīm![2720]

2. Cartea (Coranul) s-a revelat din partea lui Allah, cel Puternic şi Înţelept.

3. Desigur, în ceruri şi pe pământ există pilde pentru credincioşi.

4. Şi în propria voastră creaţie, ca şi în vieţuitoarele răspândite de El se află pilde pentru poporul care crede din convingere.

5. Şi în succesiunea dintre noapte şi zi, ca şi în cele ce face Allah să cadă din cer[2721], pentru agoniseală, şi cu care El face să reînvie pământul, după ce acesta moare, precum şi în mişcarea vânturilor, de asemenea, există pilde pentru poporul care pricepe.

6. Iată semnele (versetele) lui Allah! Noi Ţi le redăm ca Adevăruri! În ce fel de vorbe vor mai crede oare ei, după [Cuvântul] lui Allah şi semnele Sale?

7. Vai de toţi mincinoşii păcătoşi!

8. Ei aud versetele lui Allah, care li se recită, iar apoi, cuprinşi de trufie, se îndârjesc ca şi cum nu le-ar fi auzit deloc. Tu dă-le de veste o pedeapsă dureroasă!

9. Şi când învaţă câte ceva din versetele Noastre, ei le iau în derâdere. Pentru cei de acest fel există o pedeapsă umilitoare!

10. Pe urmele lor se află Iadul! Şi nu le vor fi de folos nici cele agonisite de ei şi nici cei pe care i-au luat ca protectori[2722], în locul lui Allah! Pentru ei există o pedeapsă mare!

11. Acesta (Coranul) este călăuza! Cât priveşte pe cei care nu cred în versetele Domnului lor, pentru ei există o pedeapsă dureroasă!

12. Allah a pus la îndemâna voastră marea ca să plutească pe ea corăbiile, la porunca Sa, şi pentru ca voi să căutaţi milostivirea Sa. Poate că veţi fi recunoscători!

13. Şi a pus El în slujba voastră tot ce se află în ceruri şi pe pământ, toate care aparţin Lui. Iată, în acestea se află pilde pentru poporul care judecă[2723]!

14. Tu (O, Muhammed!) spune-le celor care cred să-i ierte pe cei care nu aşteaptă zilele lui Allah, când El va răsplăti pe fiecare după cele agonisite[2724].

15. Cine săvârşeşte fapte bune, le face pentru propriul său suflet, iar cine săvârşeşte fapte rele, le face împotriva lui însuşi. Apoi, la Domnul vostru vă veţi întoarce!

16. Într-adevăr, Noi le-am dăruit Fiilor lui Israel Scriptura (Tora) şi înţelepciunea şi profeţia şi i-am agonisit cu cele bune şi i-am hărăzit cu bunăvoinţă mai mare faţă de alţii.

17. De asemenea, Noi le-am adus dovezi clare despre porunci. Apoi, ei n-au căzut în divergenţe, între ei, din cauza nelegiuirilor lor, până când le-a venit ştiinţa[2725]. Iar Domnul Tău îi va judeca în Ziua de-apoi pentru cele asupra cărora se certau ei.

18. Apoi, cât despre poruncă, Noi Ţi-am dat o lege (Şeri ‚a) mare[2726]! Tu mergi după ea şi nu Te lua după dorinţele celor neştiutori[2727]!

19. Ei nu Te pot ajuta cu nimic împotriva lui Allah! Căci, nelegiuiţii se sprijină unii pe alţii, între ei. Dar Allah este Ocrotitorul celor cu smerenie!

20. Acesta (Coranul) este, pentru oameni, o chemare la clarviziune şi o călăuză şi o milostivire pentru poporul care crede cu adevărat.

21. Cei care săvârşesc fapte rele cred oare că îi vom socoti Noi, despre viaţă şi moarte, egali cu cei care cred şi săvârşesc fapte bune? Ce rău judecă ei!

22. Allah a creat cerurile şi pământul pentru adevăr şi pentru ca fiecare să fie răsplătit după ceea ce agoniseşte şi pentru a nu fi nedreptăţit.

23. Tu (O, Muhammed!) îl vezi pe cel care îşi ia pasiunea sa drept idolul său, iar dacă Allah îl duce în rătăcire cu ştiinţă, El pecetluieşte urechea şi inima sa şi trage un văl peste ochii săi? Cine îl poate aduce pe drumul cel drept, în afară de Allah? Oare nu veţi lua aminte?

24. Şi ei spun: „Pentru noi nu există decât viaţa noastră lumească, unde murim şi trăim. Numai vremea ne face să pierim!” Dar ei n-au vreo ştiinţă despre acestea! Ei nu-şi dau decât cu părerea!

25. Iar atunci când se recită, în faţa lor, versetele Noastre clare, ei n-au altă dovadă decât aceea de a spune: „Faceţi să revină strămoşii noştri, dacă spuneţi adevărul!”

26. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Allah vă dă viaţă şi apoi vă dă moarte. Apoi, El vă va aduna laolaltă, în Ziua de-apoi, despre care nu există îndoială!” Dar cei mai mulţi dintre oameni nu ştiu aceasta!

27. Lui Allah îi aparţine împărăţia cerurilor şi a pământului, iar în Ziua când va veni Ceasul [cel din urmă] vor avea de pierdut cei care îl socoteau deşertăciune!

28. Tu vei vedea toate popoarele îngenuncheate. Fiecare comunitate va fi chemată spre Cartea sa[2728], zicându-i-se: „Astăzi veţi primi răsplata faptelor voastre!

29. Iată Cartea Noastră, care spune adevărul despre voi. Căci, Noi am pus să se scrie în ea faptele voastre!”

30. Cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Domnul lor îi va face să fie cuprinşi în milostivirea Sa. Iată biruinţa adevărată!

31. Iar cât priveşte pe necredincioşi, lor li se va grăi: „Oare n-au fost citite versetele Mele în faţa voastră? Voi aţi fost cuprinşi de trufie şi aţi devenit un popor de nelegiuiţi!

32. Şi când vi se spunea: [[Făgăduinţa lui Allah se adevereşte! Nu există îndoială în privinţa Ceasului[2729]]], voi ziceaţi: [[Noi nu ştim ce anume este Ceasul [cel din urmă]! Noi nu ne gândim decât să presupunem, fără să cercetăm adevărul!]]”

33. Şi li se vor arăta urmările faptelor şi vor fi împresuraţi de cele ce luau ei în derâdere.

34. Laudă lui Allah, Stăpânul cerurilor şi al pământului, Stăpânul lumilor!

35. Lui îi aparţine gloria, în ceruri şi pe pământ! Căci, El este Puternic şi Înţelept!

36. Li se va spune: „Astăzi, Noi uităm de voi, precum voi aţi uitat de Ziua voastră de întâlnire[2730], care a şi venit! Locul vostru de refugiu este Focul şi nu veţi avea nici un protector!

37. Aceasta, pentru că voi v-aţi bătut joc de versetele lui Allah şi aţi fost duşi în rătăcire de viaţa lumească!” Şi nu vor fi scoşi de acolo şi nu vor fi primite motivările lor.

[2719] El-Djasiye: „Îngenunchierea” (formă arhaică a subst. îngenunchere) -, titlu luat de la cuvântul întâlnit în v: 28.

[2720] H. M.: litere arabe nedefinite.

[2721] Ploaia (de ex.).

[2722] Idolii, zeii etc.

[2723] Versetul îi îndeamnă pe oameni pentru dezvoltarea ştiinţei şi culturii, pentru descoperirea de mijloace noi, în vederea folosirii lor în avantajul omenirii.

[2724] Bune sau rele.

[2725] Despre venirea unui alt profet (Muhammed) şi a unei alte Cărţi (Coranul), pe care fruntaşii evreilor le-au tăinuit (după datele din Coran).

[2726] În sensul de o religie nouă, adică Islamul.

[2727] Acest verset reprezintă un răspuns la insistenţele arabilor idolatri ca Mohamed să renunţe la propovăduirea Islamului.

[2728] Este vorba de Ceasul cel din urmă.

[2729] Cel din urmă (sfârşitul lumii).

[2730] De Ziua Judecăţii de-apoi.

46. EL-AHKAF

(DUNE)[2731] Sûra-46, Revelată la Mekka: 35 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Hā! Mim![2732]

2. Revelarea Cărţii (Coranului) s-a făcut din partea lui Allah cel Puternic şi înţelept!

3. Într-adevăr, Noi am creat cerurile şi pământul, precum şi cele ce se află între ele doar pentru Adevăr şi pentru un termen anume dat. Totuşi, cei care nu cred, îşi întorc feţele lor de la cele avertizate.

4. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Vedeţi voi pe cei pe care îi invocaţi în locul lui Allah? Arătaţi-mi ce anume au creat ei pe pământ! Sau asociaţii lor se află în ceruri! Aduceţi-mi o Carte anterioară Acesteia[2733] sau vreo dovadă de ştiinţă[2734], dacă spuneţi adevărul!”

5. Oare cine este mai rătăcit decât cel care invocă, în locul lui Allah, ceva care nu-i va răspunde până în Ziua de-apoi? Pentru că ei rămân indiferenţi faţă de ruga lor,

6. Iar când oamenii vor fi adunaţi laolaltă, ei [idolii) vor fi adversarii lor şi vor tăgădui închinarea lor.

7. Când li se recită, în faţa lor, versetele Noastre clare, cei care nu cred în Adevăr, când acesta vine la ei, zic astfel: „Acesta[2735] este o magie adevărată!”

8. Sau, mai mult: „El (Muhammed) l-a născocit[2736]!” Tu spune-le: „Dacă l-am născocit Eu, atunci, voi nu puteţi avea, în privinţa Mea, nici o putere împotriva lui Allah! Căci, El ştie ce anume gândiţi voi[2737]. El este de-ajuns, ca martor, între mine şi voi! Pentru că El este Iertător şi Milostiv!”

9. Tu spune-le: „De fapt, Eu nu sunt primul dintre profeţi şi nu ştiu ce anume Mi se va face Mie şi nici vouă. Eu nu fac decât să Mă supun celor ce Mi se relevă şi nu sunt decât unul care avertizează!”

10. Tu spune-le: „Uitaţi-vă dacă El (Coranul) este din partea lui Allah! Dar voi îl tăgăduiţi, iar un martor dintre Fiii lui Israel mărturiseşte că El (Coranul) seamănă cu cea de la ei[2738] şi crede[2739], în timp ce voi vă umflaţi de trufie!” Într-adevăr, Allah nu-i călăuzeşte pe cei din neamul de nelegiuiţi!

11. Iar cei care nu cred le spun credincioşilor: „Dacă El (Coranul) era ceva bun, nu-L apucau ei înaintea noastră[2740]!” Dar pentru că nu se vor lăsa călăuziţi prin El (Coran), ei merg până la a spune: „Acesta (Coranul) nu este decât o minciună veche!”

12. Şi înaintea Lui (a Coranului) a fost Cartea lui Moise[2741], pentru îndrumare şi pentru milostivire. Şi Cartea aceasta (Coranul) reprezintă o confirmare, în limba arabă, pentru a-i avertiza pe cei nelegiuiţi şi pentru a le da veste bună celor care săvârşesc fapte demne de laudă.

13. Pentru cei care spun: „Allah este Domnul nostru!” Apoi, cei care se comportă cu dreptate nu vor avea de ce să se teamă şi nici motive de îngrijorare!

14. Ei vor fi stăpânii Raiului, unde vor locui în veci, ca răsplată pentru faptele lor.

15. Noi l-am sfătuit pe om să se poarte bine cu părinţii săi. Mama sa L-a purtat cu dureri şi L-a născut în chinuri, iar perioada de la sarcină şi până la înţărcare a ţinut treizeci de luni[2742]. Când ajunge la vârsta puterii, la patruzeci de ani, el (omul) zice: „Doamne! Fă-mă ca să-Ţi mulţumesc pentru bunăvoinţa acordată mie şi părinţilor mei şi să săvârşesc fapte bune, care să fie pe placul Tău[2743]! Ocroteşte-mă pe mine, precum şi pe descendenţii mei! Eu mă adăpostesc la Tine şi mă număr printre musulmani!”

16. Iată, aceştia se vor număra printre cei din Paradis, căci, Noi primim faptele lor bune şi trecem peste faptele lor rele. Ei vor fi stăpânii Raiului, iar făgăduiala adevărată este cea făgăduită lor!

17. Cât despre cel care le spune părinţilor săi: „Uf! Păcat de voi! Îmi făgăduiţi că voi fi scos din pământ[2744], deşi au trecut generaţii înaintea mea!” Iar ei (părinţii) invocă ajutorul lui Allah: „Vai de tine! Crede! Căci, făgăduiala lui Allah se adevereşte!” dar el zice: „Acestea nu sunt decât basme din trecut!”

18. Iată, aceştia sunt cei în privinţa cărora se va adeveri Cuvântul dat[2745], ca şi împotriva cetelor de duhuri (djinn) şi de oameni de dinaintea lor[2746]! Căci, ei sunt demni de pierzanie!

19. Şi toţi vor avea treptele lor, după faptele lor, ca să fie răsplătiţi după faptele săvârşite de ei şi nu li se va face nedreptate.

20. Iar în ziua când necredincioşii vor fi prezentaţi în faţa Focului, li se va spune: „Voi aţi irosit bunurile voastre în viaţa voastră lumească şi v-aţi bucurat de ele, trecător! Iar astăzi vi se dă răsplată cu pedeapsa înjosirii pentru trufia voastră de pe pământ, pe nedrept, şi pentru nelegiuirea voastră!”

21. Şi pomeneşte[2747] de fratele celor din [poporul] Ad[2748], când el i-a avertizat pe cei din poporul său, la Ahkaf[2749], la care veniseră mesageri şi mai înainte şi mai în urmă, zicând: „Nu vă supuneţi decât lui Allah! Căci, eu mă tem, în privinţa voastră, de pedeapsa în Ziua cea-mare!”

22. Ei ziseră: „Tu ai venit la noi ca să ne îndepărtezi de la idolii (ilāh) noştri? Atunci, adu-ne ceea ce ne promiţi[2750], dacă spui adevărul!”

23. El le-a zis: „Ştiinţa îi aparţine lui Allah[2751], iar eu vă dau de veste despre ce anume am fost trimis. Dar eu văd că voi sunteţi un popor de ignoranţi!”

24. Iar când au văzut acel ceva, îndreptându-se spre văile lor ca un nor, ei ziseră: „Iată un nor! Acesta ne va aduce ploaia!” [Hud le zise]: „Dimpotrivă! Acela este tocmai ceea ce vroiaţi voi să vină în grabă! Este vântul care aduce o pedeapsă dureroasă!

25. El distruge totul, prin porunca Domnului său!” Iar dimineaţa nu s-a mai văzut nimic, decât locuinţele lor[2752]! Aşa îi pedepsim Noi pe nelegiuiţi!

26. Într-adevăr, Noi le dăduserăm mijloace pe care nu vi le-am dat vouă[2753]! De asemenea, le-am dat şi auz şi vedere şi inimi. Dar nu le-au fost de folos auzul lor şi nici vederea lor şi nici inimile lor, pentru că ei tăgăduiau semnele lui Allah. Şi au fost împresuraţi de cele ce luau în batjocură!

27. Şi am făcut Noi să piară cetăţi şi din împrejurimile voastre[2754]! Şi le-am dezvăluit semnele Noastre! Poate că se vor întoarce[2755]!

28. Oare de ce nu i-au ajutat cei pe care îi luau drept idoli şi le arătau apropiere, în afara lui Allah? Dimpotrivă, aceştia s-au îndepărtat de ei, deoarece erau doar născociri de-ale lor.

29. Iar când Noi am îndreptat spre Tine[2756] un pâlc de duhuri (djinn) ca să asculte Coranul şi când erau gata pregătiţi, ei au zis: „Tăcere[2757]! Apoi, când s-a terminat, ei s-au întors la cei din neamul lor ca propovăduitori[2758].

30. Ei ziseră: „O, poporul nostru! într-adevăr, noi am ascultat o Carte (Coranul) revelată, după Moise (Musa), care adevereşte ceea ce a fost înaintea Ei[2759] şi care călăuzeşte spre adevăr şi spre drumul cel drept.

31. O, poporul nostru! Urmaţi-L pe cel care vă cheamă la Allah şi credeţi în El ca să fiţi iertaţi şi mântuiţi de o pedeapsă dureroasă[2760].

32. Iar cel care nu urmează chemarea Lui către Allah nu va fi în stare să-L reducă la neputinţă[2761], pe pământ şi nici nu va avea ocrotitor, afară de El. Tocmai cei de acest fel se află într-o rătăcire clară!”

33. Oare nu văd ei (păgânii) că Allah, cel care a creat cerurile şi pământul şi nu a rămas fără puteri în crearea lor, este în stare să-i readucă la viaţă pe cei morţi? Într-adevăr! Căci, El este Atotputernic!

34. Iar în Ziua când cei care nu credeau vor fi prezentaţi în faţa Focului, zicându-li-se: „Oare acesta nu este adevăr?”, ei vor spune: „Da! Jurăm pe Domnul nostru!” Li se va grăi astfel: „Atunci, gustaţi din pedeapsă pentru necredinţa voastră!”

35. Tu (O, Muhammed!) fii statornic, aşa cum au fost statornici mesagerii care erau hotărâţi şi nu Te grăbi pentru ei[2762]! Căci, atunci când vor avea în faţa lor ceea ce li s-a făgăduit, ei vor crede că n-au petrecut aici[2763] decât un ceas dintr-o singură zi. Iată semnalul! Oare cine va pieri, afară de cei din neamul de nelegiuiţi?

[2731] Dune de nisip (versetul: 21). O zonă din sudul Peninsulei Arabia.

[2732] H. M.: litere arabe enigmatice.

[2733] Anterioară Coranului.

[2734] Care să dovedească pluralitatea divinităţii.

[2735] Versetul sau adevărul care li se prezintă.

[2736] Idolatrii şi necredincioşii ziceau că versetele Coranului erau plăsmuite de Profetul Mahomed, contestând astfel caracterul lor divin.

[2737] Despre Allah şi despre Coran.

[2738] Cu Tora (Tevrat): cuvântul Domnului. Cu Biblia.

[2739] Ar fi vorba de un evreu trecut la Islam sau de o comparaţie între Coran şi Tora, ambele fiind Cuvântul Divinităţii.

[2740] Bogătaşii necredincioşi din Mekka desconsiderau Islamul, zicând că îl îmbrăţişau cei din păturile de jos ale societăţii arabe de atunci.

[2741] Kitab-i Musa: Tora (Tevrat).

[2742] Adică: 9 luni (sarcină) +21 luni (alăptare) = 30 luni.

[2743] După unii comentatori, ar fi vorba de însuşi Profetul Mahomed, care a început să propovăduiască Islamul la 40 de ani. După alţii, versetul s-ar referi la orice musulman.

[2744] Înviat, din mormânt.

[2745] Adică, pedeapsa din Lumea de-apoi.

[2746] Este vorba de generaţiile anterioare care au refuzat să creadă.

[2747] O, Muhammed!

[2748] De profetul Hud, trimis la poporul Ad (Aad).

[2749] Ahkaf: dune de nisip (de aici şi titlul acestei Sura).

[2750] Adică, pedeapsa.

[2751] în sensul că Allah este cel Ştiutor.

[2752] Poporul necredincios fiind nimicit printr-un vânt puternic (uragan).

[2753] Adică, celor din Mekka, necredincioşi. Avertisment, cu pildele celor de altădată.

[2754] Din împrejurimile oraşului Mekka.

[2755] La credinţa în Allah, dar nu s-au întors.

[2756] O, Muhammed!

[2757] Ca să asculte în tăcere lecturarea Coranului de către Profetul Mahomed, în drum de la Mekka spre Taif, în expediţie. După tradiţie, ar fi vorba de un grup de şapte sau nouă djinn-uri.

[2758] în favoarea Islamului, pentru ca şi ceilalţi djinn să devină musulmani, ca şi ei (vezi şi Sura - 72, versetul:1 şi urm.).

[2759] Adică Tora (Tevrat) şi alte Scripturi anterioare Coranului.

[2760] În tradiţia islamică, în problema duhurilor numite djinn, unii exegeţi apreciază că djinii credincioşi vor scăpa de pedeapsa Infernului, dar nu se vor bucura de şedere în Paradis.

[2761] Pe Allah.

[2762] Pentru necredincioşi, sărind în ajutorul lor.

[2763] În viaţa lumească sau după moarte.

47. MUHAMMED

Sûra-47, Revelată la Medina: 38 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. El (Allah) zădărniceşte faptele necredincioşilor, precum şi ale celor care împiedică mersul pe drumul lui Allah.

2. Iar cât priveşte pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune şi cred în ceea ce s-a revelat lui Muhammed - şi acolo se află Adevărul din partea Domnului lor -, El (Allah) va şterge păcatele lor şi va îmbunătăţi starea lor.

3. Aceasta, deoarece necredincioşii se supun rătăcirii[2764], iar cei care cred se supun Adevărului[2765], venit de la Domnul lor. Iată, astfel dă Allah pilde pentru oameni!

4. Când vă întâlniţi cu cei care nu cred[2766], loviţi-i de beregatele lor, iar când îi dominaţi, să-i legaţi cu străşnicie[2767]. Apoi, la încetarea bătăliei, ei să fie eliberaţi prin îndurare sau prin răscumpărare. Iată, dacă Allah ar fi voit, El singur ar fi obţinut biruinţa asupra lor. Dar El pune la încercare pe unii dintre voi împotriva altora. Iar cât despre cei care vor fi ucişi[2768], El nu va lăsa în rătăcire faptele lor[2769].

5. El îi va călăuzi şi va îmbunătăţi starea lor.

6. Şi îi va introduce în Rai, despre care le-a dat de ştire.

7. O, voi, credincioşi! Dacă voi îl ajutaţi pe Allah[2770], atunci şi El vă va ajuta pe voi şi va statornici picioarele voastre[2771].

8. Iar cât priveşte pe necredincioşi, pentru ei, pierzanie! Faptele lor vor fi în zadar!

9. Aceasta, pentru că ei au contestat ceea ce a coborât Allah[2772] şi El a zădărnicit faptele lor.

10. Oare nu umblă ei pe pământ ca să vadă care anume a fost sfârşitul celor de dinaintea lor? I-a nimicit Allah! Aşa se va face şi cu cei care nu cred!

11. Căci, Allah este protectorul celor care cred, iar pentru necredincioşi nu există protector!

12. Pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune, Allah îi va introduce în Raiuri, prin care curg râuri, iar necredincioşii vor petrece trecător[2773] şi vor mânca întocmai ca animalele. Focul va fi locul lor de şedere!

13. Noi am nimicit atâtea cetăţi, mai puternice decât cetatea Ta[2774], din care Te-au scos pe Tine! Iar ele n-au avut ajutoare!

14. Oare este la fel cel care urmează după dovada clară de la Domnul său cu cel ale cărui fapte sunt împodobite şi care se supune poftelor sale?

15. Pilda Paradisului făgăduit celor evlavioşi: acolo se află râuri cu apă nemirositoare şi râuri de lapte care nu se strică şi râuri de băuturi (hamr) care fac plăcere băutorilor, precum şi râuri de miere curată. Şi vor exista acolo, pentru ei, tot felul de merinde, precum şi iertare din partea Domnului lor. Oare aceştia pot fi la fel cu cei care vor rămâne veşnic în Foc şi care vor fi puşi să bea apă clocotită, care sfâşie măruntaiele lor în bucăţi?

16. Şi există, printre ei, unii care par că Te ascultă pe Tine[2775], dar, când ies de lângă Tine, îi întreabă pe cei cu ştiinţă[2776]: „Oare ce a spus El ceva mai înainte?” Ei sunt cei cu inimile zăgăzuite de Allah şi care se supun pasiunilor proprii!

17. Cât priveşte pe cei care se călăuzesc, El (Allah) măreşte călăuzirea lor şi răsplăteşte pietatea lor.

18. Oare ce aşteaptă ei, dacă nu venirea, pe neaşteptate a Ceasului [cel din urmă]?Într-adevăr, semnele lui au şi apărut! Când el va veni peste ei, la ce le-ar mai folosi pomenirea [lui Allah]?

19. Află, deci, că nu există ilāh (idol), în afară de Allah! Tu (O, Muhammed!) roagă-Te pentru iertarea păcatelor Tale şi ale credincioşilor şi credincioaselor! Căci, Allah ştie şi de mersul vostru şi de şederea voastră!

20. Credincioşii zic: „Oare de ce nu se coboară o Sura[2777]?” Apoi, când se revelează o Sura categorică şi se pomeneşte de luptă, Tu îi vezi pe cei slabi de inimă uitându-se la Tine ca şi cum ar fi leşinaţi de moarte[2778]! După ei ar fi mai bine:

21. Supunerea şi vorbirea plăcută! Apoi, când se dă poruncă[2779], pentru ei ar fi mai bine să manifeste devotamentul lor faţă de Allah!

22. Iar dacă vi s-ar da putere, s-ar putea ca voi să provocaţi dezordine pe pământ şi să rupeţi legăturile voastre de rudenie[2780].

23. Iată aceştia sunt cei blestemaţi de Allah care i-a asurzit şi a luat vederea lor!

24. Oare nu vor medita ei asupra Coranului? Sau inimile lor sunt încuiate?

25. Într-adevăr, cei care îşi întorc spatele lor, după ce li s-a arătat calea dreaptă, pe aceia Diavolul i-a dus în rătăcire şi le-a dat speranţe.

26. Motivul este că ei spun astfel celor care invidiază ceea ce a revelat Allah: „Noi ne vom supune vouă în unele dintre porunci[2781]! Dar Allah cunoaşte cele ce tăinuiesc ei[2782]!

27. Care anume va fi starea lor în momentul în care îngerii vor lua sufletele lor, lovindu-i pe feţele şi pe spatele lor?

28. Aceasta, întrucât ei ascultă de cel ce îl supără pe Allah şi se leapădă de cele ce sunt pe placul Său. De aceea El zădărniceşte faptele lor!

29. Sau, cei care au inimile bolnave socot că Allah nu va scoate la iveală răutăţile lor[2783]?

30. Or, dacă Noi am vrea, am face ca Tu să-i recunoşti după chipurile lor, dar Tu îi vei recunoaşte, într-adevăr, după vorbirea lor. Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

31. Noi vă vom pune la încercare până la recunoaşterea acelora dintre voi care luptă (djihad) şi care sunt statornici şi până la lămurirea celor ce se află în voi!

32. Cei care nu cred şi pun piedici în drumul lui Allah şi se împotrivesc Profetului, după călăuzirea lor, aceştia nu pot face nici un rău lui Allah, dar El zădărniceşte faptele lor.

33. O, voi credincioşi! Supuneţi-vă lui Allah şi supuneţi-vă Trimisului şi nu procedaţi ca faptele voastre să fie zadarnice!

34. Cât priveşte pe cei care nu cred şi pun stavilă în calea lui Allah, iar apoi mor ca necredincioşi, cei de acest fel nu vor fi iertaţi de Allah!

35. Nu manifestaţi slăbiciune şi invitaţi la pace atunci când vă aflaţi în superioritate[2784]! Căci, Allah este cu voi şi nu va lăsa ca faptele voastre să fie irosite!

36. Viaţa lumească este o joacă şi o plăcere[2785]! Iar dacă voi credeţi şi sunteţi cu smerenie [faţă de Allah], El vă va răsplăti, fără să ceară de la voi irosirea avuţiilor voastre.

37. Dacă El cerea de la voi aşa ceva, v-ar fi strâmtorat, iar voi deveneaţi avari şi ar ieşi la iveală ura voastră[2786].

38. Voi sunteţi cei chemaţi să daţi cu largheţe pentru calea lui Allah! Unii dintre voi rămân avari. Dar avarul rămâne avar doar pentru el însuşi. Căci, Allah este îndeajuns de bogat pentru El, iar voi sunteţi cei sărmani! Dacă vă întoarceţi de la El, atunci, El vă va schimba cu un alt popor, care nu va fi ca voi[2787]!

[2764] Adică Diavolului.

[2765] Coranului.

[2766] Este vorba de starea de luptă, bătălie.

[2767] Luându-i prizonieri.

[2768] În luptă, ca martiri.

[2769] Martirilor li se promite Paradisul.

[2770] Allah n-are nevoie de ajutor, aici fiind vorba de sprijinirea credinţei lui Allah, adică Islamul.

[2771] Să reziste în luptă, pentru a birui.

[2772] Coranul.

[2773] În viaţă.

[2774] Mekka, unde s-a născut Profetul Mahomed şi de unde a fost nevoit să plece (Hedjira)

[2775] Pe Mahomed.

[2776] Pe învăţaţii lor.

[2777] Despre luptă împotriva necredincioşilor.

[2778] De teama morţii (în luptă).

[2779] Pentru luptă.

[2780] Acest verset este interpretat şi în sensul că, în cazul în care li s-ar da puteri prea mari, musulmanii ar putea reînvia vechile lor tradiţii păgâne, uitând de Allah.

[2781] Fariseii promiteau evreilor şi altor idolatri că vor colabora cu ei, în unele privinţe, împotriva Islamului şi a Profetului Mahomed.

[2782] În sufletele lor.

[2783] Fariseii îi ajutau pe necredincioşi, fără să acţioneze în sprijinul Islamului, tocmai din ura lor ascunsă faţă de Profetul Mahomed.

[2784] În luptă. În unele traduceri apare - considerăm, în mod eronat - negaţia: „nu cereţi pace”. Vezi şi versetele: 4/90 şi 8/61.

[2785] Pentru necredincioşi.

[2786] Faţă de Islam şi faţă de Profetul Mahomed.

[2787] Adică, ,,nu va fi nesupus ca voi”.

48. EL-FETH

(VICTORIA) Sûra-48, Revelată la Medina: 29 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Noi Te-am făcut victorios într-o victorie strălucitoare[2788]!

2. Pentru că Allah iartă păcatele Tale (O, Muhammed!), din trecut şi de viitor[2789] şi desăvârşeşte binefacerea Sa asupra Ta şi Te călăuzeşte pe drumul cel drept,

3. Şi pentru că Allah Te ajută cu sprijin deosebit -

4. Căci, El este cel care a coborât liniştea în inimile credincioşilor pentru a mări încrederea în credinţa lor. Căci, lui Allah aparţin oştile din ceruri şi de pe pământ[2790]! El este Ştiutor şi înţelept!

5. Pentru a-i face pe credincioşi şi credincioase să intre în Raiuri, prin care curg râuri şi unde ei vor locui în vecii vecilor şi pentru a şterge păcatele lor, iar aceasta este o mare fericire din partea lui Allah!

6. Şi pentru a-i pedepsi pe făţarnici şi făţarnice, precum şi pe idolatri şi idolatre, care au gânduri rele despre Allah. De fapt, răul se roteşte în jurul lor! Căci mânia lui Allah s-a îndreptat împotriva lor şi El i-a blestemat şi le-a pregătit Iadul! Şi ce loc rău!

7. Lui Allah aparţin oştile din ceruri şi de pe pământ! Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

8. Noi Te-am trimis[2791] ca martor şi pentru bunavestire şi pentru avertizare,

9. Pentru ca voi (musulmanii) să credeţi în Allah şi în Trimisul Său şi ca să-L sprijiniţi şi ca să-L preamăriţi, dimineaţa şi seara [pe Allah].

10. Cei care jură în faţa Ta jură în faţa lui Allah! Căci, mâna lui Allah se află peste mâinile lor. Iar cel care încalcă [jurământul], îl încalcă în propria sa pagubă. Iar cel care îşi ţine legământul făcut în faţa lui Allah va avea parte de o răsplată mare[2792]!

11. Iar arabii care au rămas în urmă îţi vor spune: „Noi am fost preocupaţi de avuţiile noastre şi de familiile noastre. Roagă-Te pentru iertarea noastră[2793]! - Ei spun cu limbile lor ceea ce nu există în inimile lor! – Tu spune-le: „Cine ar putea să se împotrivească lui Allah, pentru voi, dacă El ar vrea să vă facă un rău sau un bine? Allah cunoaşte faptele voastre!”

12. Dimpotrivă! Voi credeaţi că Profetul şi credincioşii nu se vor mai întoarce, în veci, la familiile lor[2794]. Aşa s-a împodobit aceasta în inimile voastre, iar voi v-aţi gândit cu gând rău şi aţi devenit un popor de nelegiuiţi!

13. Cât priveşte pe cei care nu cred în Allah şi în Trimisul Său, pentru necredincioşi Noi am pregătit o flacără straşnică!

14. Lui Allah aparţine împărăţia cerurilor şi pământului! El mântuieşte pe cine vrea şi pedepseşte pe cine vrea! Pentru că Allah este Iertător şi Milostiv!

15. Când voi veţi porni să luaţi prăzile, cei rămaşi în urmă vă vor spune: „Lăsaţi-ne să venim după voii” Ei vor să schimbe Cuvântul lui Allah[2795]! Tu spune-le: „Voi nu veţi veni după noi! Aşa a zis Allah, mai înaintel” Dar ei vor spune: „Dimpotrivă! Voi ne invidiaţi pe noi!” Dimpotrivă! Ei sunt cei care pricep mai puţin[2796]!

16. Tu spune-le arabilor care au rămas în urmă: „Voi veţi fi chemaţi împotriva unui popor mai puternic! Vă veţi lupta cu ei sau ei vă vor arăta supunere. Dacă veţi da ascultare, atunci, Allah vă va răsplăti cu o răsplată bună, iar dacă vă veţi întoarce spatele vostru, aşa cum l-aţi întors mai înainte, atunci, veţi fi pedepsiţi cu o pedeapsă dureroasă!”[2797]

17. Nu este păcat pentru cel orb şi nici pentru cel schilod şi nu este păcat nici pentru cel suferind![2798] Cine se supune lui Allah şi Profetului Său, El îi va face să intre în Raiuri, prin care curg râuri, iar pe cei care îşi întorc spatele lor, El îi va pedepsi cu o pedeapsă dureroasă.

18. Allah a rămas satisfăcut de credincioşii care Ţi-au jurat sub copac.[2799] El ştia ce anume se află în inimile lor şi, de aceea, a făcut să se lase liniştea (încrederea) printre ei şi îi va răsplăti cu o biruinţă apropiată[2800].

19. Şi, de asemenea, cu prăzi multe, pe care ei le vor lua. Căci, Allah este Puternic şi înţelept!

20. Allah v-a făgăduit prăzi multe, pe care voi le veţi obţine, şi a grăbit aceasta pentru voi[2801], şi a îndepărtat mâinile oamenilor[2802] ca să fie un semn pentru credincioşi şi că El vă călăuzeşte pe drumul cel drept.

21. Şi altele, de care voi nu veţi fi în stare, dar pe care Allah le-a cuprins pentru voi.[2803]

22. Şi dacă necredincioşii[2804] se vor lupta cu voi, ei îşi vor întoarce spatele lor, iar apoi, ei nu vor mai găsi nici protector şi nici ajutor!

23. Legea (Sunna) lui Allah este din trecut, iar Tu nu vei găsi modificare în Legea lui Allah!

24. El este Cel care a înlăturat mâinile lor de pe voi, ca şi mâinile voastre de pe ei, în valea de lângă Mekka, după ce v-a făcut pe voi biruitori asupra lor[2805]. Căci, Allah observă ceea ce faceţi voi!

25. Ei sunt cei care nu cred şi care vă împiedică pe voi de la Moscheea-Sfântă[2806] şi opresc ca jertfele voastre să ajungă la locul respectiv[2807]. Şi dacă n-ar fi fost bărbaţii credincioşi şi femeile credincioase, de care voi nu aveaţi cunoştinţă! Voi i-aţi fi putut călca şi aţi fi devenit păcătoşi, fără ştirea voastră, într-o luptă împotriva lor, fără voia voastră.[2808] Allah face să intre în milostivirea Sa pe cine anume voieşte El! Iar dacă s-ar fi deosebit unii de alţii[2809], Noi i-am fi pedepsit pe aceia dintre ei care nu credeau cu o pedeapsă dureroasă.

26. Iar când necredincioşii aveau în inimile lor zelul - zelul ignoranţei -, atunci, Allah a coborât (a revelat) liniştea (încrederea) în Trimisul Său, precum şi în credincioşi, obligându-i la un cuvânt de evlavie[2810], de care erau îndreptăţiţi şi vrednici. Căci, Allah este Atotştiutor!

27. Într-adevăr, Allah va adeveri, prin Adevăr, previziunea făgăduită Trimisului Său: „Voi veţi intra, cu voia lui Allah, la Moscheea-Sfântă, în siguranţă, cu capetele rase şi cu părul scurtat, fără să vă temeţi deloc[2811].” Căci, El (Allah) ştie ceea ce voi nu ştiţi! De aceea El a hotărât, pentru voi, o victorie apropiată[2812].

28. El este cel care a trimis Mesagerul Său pentru călăuzire şi cu credinţa Adevărului[2813] întru biruinţă peste toate credinţele. Căci, Allah este de-ajuns ca Martor!

29. Muhammed este Trimisul lui Allah! Iar cei care se află împreună cu El sunt severi faţă de necredincioşi, dar milostivi între ei[2814]. Tu îi vezi că îngenunchează şi se prosternează, cerând, astfel, bunăvoinţa lui Allah şi voia Sa, iar pe chipurile lor apar semnele prosternării. Aceasta reprezintă pilda care se oferă despre ei în Tevrat[2815] şi pilda care se oferă despre ei în Indjil[2816] Ei sunt ca sămânţa gata să încolţească şi care, apoi, se întăreşte, iar apoi se înalţă pe tulpina sa, spre bucuria cultivatorului şi spre mânia necredincioşilor împotriva lor[2817]. Allah făgăduieşte iertare şi răsplată nemărginită celor care cred şi săvârşesc fapte bune!

[2788] Este vorba de armistiţiul de la Hudeybiyeh (Hudaybiyah) dintre Profetul Mahomed şi păgânii din Mekka, în anul 628, urmat apoi de cucerirea oraşului Sfânt de către musulmani, în anul 630.

[2789] După unii comentatori ar fi vorba de toţi musulmanii de atunci.

[2790] Cu care îi ajută pe musulmani, în caz de nevoie (oştiri invizibile).

[2791] O, Muhammed!

[2792] Acest verset se referă la jurământul depus de musulmani în faţa Profetului Mahomed în împrejurările încheierii armistiţiului de Ia Hudaybiyah, când solul trimis la Mekka întârziase, presupunându-se că ar fi putut fi ucis, dar el s-a întors, ceea ce a deschis din nou calea Pelerinajului la Mekka.

[2793] Arabii care n-au mers alături de Profet în campanie, preferând să rămână „în urmă” (acasă).

[2794] Din campanie.

[2795] Făgăduiala că prăzile de la bătălia de la Haybar (anul 629) vor aparţine celor care au participat la Hudaybiyah.

[2796] Versetul se referă la disputa dintre cei care participaseră la bătălia de la Haybar (anul 629) şi cei rămaşi în casele lor, aceştia din urmă nemaiavând dreptul la prăzi după victorie.

[2797] Referire la o eventuală luptă a beduinilor ezitanţi cu un adversar oarecare, pentru a-i pune la încercare.

[2798] Dacă nu participă la luptă.

[2799] Este vorba de jurământul de la Hudaybiyah, dat sub un copac, în sensul că musulmanii vor lupta alături de Profet, dacă va fi nevoie, împotriva idolatrilor din Mekka.

[2800] Este vorba de vestirea unei biruinţe noi, cea de la Haybar (anul 629), cu multe prăzi pentru musulmani.

[2801] Referire la prăzile de la Haybar sau la înţelegerea de la Hudaybiyah, socotită de unii drept o ,,umilinţă”, iar de alţii drept o „biruinţă”.

[2802] Prin neutralitatea prevăzută în armistiţiu.

[2803] Aluzie la prăzile de la Haybar (anul 629).

[2804] Din Mekka (de atunci).

[2805] La Hudaybiyah, prin realizarea unui armistiţiu şi neutralitate, socotite o victorie pentru musulmani.

[2806] Mesdjid-il-Haram: Ka’aba.

[2807] Idolatrii din Mekka au împiedicat pelerinajul musulmanilor la Ka’aba, iar animalele destinate jertfirii au fost oprite, prin armistiţiul de la Hudaybiyah (anul 628).

[2808] La Mekka se aflau şi alţi musulmani care ar fi putut fi ucişi, în caz de luptă în anul 628.

[2809] Dacă musulmanii din Mekka s-ar fi putut deosebi de idolatri, necredincioşii ar fi putut fi pedepsiţi.

[2810] Adică, să încline spre împăcare, în loc de confruntare (la Hudaybiyah).

[2811] În timpul Pelerinajului, spre sfârşit, musulmanii se tund şi se rad. Femeile taie doar un smoc din părul lor.

[2812] Aluzie la bătălia de la Haybar (anul 629), ca preludiu pentru cucerirea oraşului Mekka, inclusiv, pentru Pelerinajul liber.

[2813] Adică, Islamul.

[2814] Adică, musulmanii între ei.

[2815] Tora.

[2816] Evanghelia.

[2817] Împotriva musulmanilor al căror număr creştea, potrivit pildelor menţionate în acest verset.

49. EL-HUDJURAT

(ODĂILE) Sûra-49, Revelată la Medina: 18 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, voi, credincioşi! N-o luaţi înainte, în faţa lui Allah şi a Trimisului Său, şi temeţi-vă de Allah[2818]! Căci, Allah aude şi este ştiutor!

2. O, voi, cei care credeţi! Nu ridicaţi vocile voastre mai presus de vocea Profetului şi nu ridicaţi glasul vostru de faţă cu El, aşa cum ridicaţi unii la alţii, între voi, pentru că, altfel, faptele voastre vor fi zadarnice; fără ca voi să vă daţi seama.

3. Cei care îşi coboară vocea în faţa Profetului lui Allah fac parte dintre cei ale căror inimi au fost puse la încercare de Allah în ceea ce priveşte pietatea. Pentru ei: iertarea şi marea răsplată!

4. Unii dintre ei Te strigă din afara Odăilor Tale![2819] Dar cei mai mulţi dintre ei nu pricep!

5. Şi dacă ei ar fi răbdat până la ieşirea Ta lângă ei, desigur, acest lucru ar fi fost mai bine pentru ei. Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

6. O, voi, cei care credeţi! Dacă un făţarnic vă aduce o veste, atunci, voi să căutaţi dovada ei, deoarece, puteţi aduce atingere unei comunităţi, din neştire, şi, drept urmare, veţi avea părere de rău pentru ceea ce aţi făcut.[2820]

7. Şi aflaţi că Profetul lui Allah se găseşte lângă voi! Dacă El v-ar asculta în multe cazuri, atunci, voi aţi cădea în păcate[2821]. Dar, Allah v-a determinat pe voi să iubiţi credinţa şi a împodobit cu ea inimile voastre şi v-a făcut să detestaţi necredinţa şi făţărnicia şi răzvrătirea. Iată-i pe cei aflaţi pe drumul cel drept!

8. Prin harul lui Allah şi prin bunăvoinţa Sa! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

9. Dacă două tabere, dintre credincioşi, se bat între ele, voi împăcaţi-le! Iar dacă una din ele se ridică (atacă) asupra celeilalte părţi, atunci, voi luptaţi-vă cu partea care s-a ridicat (atacat) până ce aceasta se înclină în faţa poruncii lui Allah. Apoi, dacă se înclină, procedaţi la împăcarea lor, cu dreptate şi cu echitate! Întrucât Allah îi iubeşte pe cei care judecă cu echitate!

10. Credincioşii sunt fraţi! Împăcaţi-i, deci, pe fraţii voştri şi temeţi-vă de Allah! Poate că veţi fi mântuiţi!

11. O, voi, cei care credeţi! O comunitate să nu ia în batjocură o altă comunitate, pentru că s-ar putea ca aceasta să fie mai bună decât ea! Şi nici femeile să nu ia în derâdere femeile, căci, s-ar putea ca acestea să fie mai bune decât ele! Şi să nu vă ponegriţi între voi şi să nu vă adresaţi, unii altora, cu porecle! Ce urât este cuvântul: „Făţarnic!”, după ce ai crezut[2822]! Cât priveşte pe cei care nu regretă[2823], aceia sunt cei nelegiuiţi!

12. O, voi, cei care credeţi! Feriţi-vă mult de presupuneri! Căci, unele presupuneri fac parte din păcate. Nu vă iscodiţi unii pe alţii şi nu clevetiţi între voi în lipsă! Oare vreunul dintre voi ar vrea să mănânce carnea fratelui său mort? Voi aveţi oroare de aşa ceva! Temeţi-vă de Allah! Căci, Allah este Milostiv faţă de ruga de iertare!

13. O, voi oameni! Noi v-am creat dintr-un bărbat şi dintr-o femeie şi am făcut din voi seminţii şi triburi, ca să vă cunoaşteţi între voi. Cel mai nobil dintre voi, în faţa lui Allah, este cel mai pios dintre voi![2824] Căci, Allah este Ştiutor şi Cunoscător!

14. Arabii[2825] au zis: „Noi credeml” Tu spune-le: „Voi nu credeţi! Doar spuneţi: [[Noi suntem musulmani!]], deoarece credinţa n-a pătruns încă în inimile voastre! Dacă voi arătaţi supunere faţă de Allah şi Trimisul Său, El tot nu va reduce nimic din faptele voastre! Allah este Iertător şi Milostivi”

15. Credincioşi sunt cei care cred în Allah şi în Trimisul Său, iar apoi, nu se îndoiesc şi luptă, cu avuţiile şi cu sufletele lor, pe drumul lui Allah! Tocmai aceştia sunt cei devotaţi!

16. Tu spune-le: „Oare voi vreţi să-L învăţaţi pe Allah despre credinţa voastră, în timp ce Allah ştie ce anume se află în ceruri şi pe pământ?” Într-adevăr, Allah este Atotştiutor!

17. Ei îţi prezintă drept o favoare vorba lor că au devenit musulmani! Tu spune-le: „Nu-Mi pomeniţi Mie de Islamul vostru ca o favoare! Dimpotrivă! Allah este cel care vă pomeneşte, ca o favoare din partea Sa, precum că v-a călăuzit pe voi spre Credinţă, dacă sunteţi sinceri!”

18. Într-adevăr, Allah cunoaşte tainele din ceruri şi de pe pământ şi Allah vede faptele voastre!

[2818] În sensul de a nu se avânta în vorbe şi fapte; îndemn la reţinere şi evlavie.

[2819] Hudjurat. de aici şi denumirea acestei Sura. Este vorba de odăile din locuinţa Profetului, care, uneori, era deranjat de cei care îl chemau strigând de afară şi cu voce tare. Versetul este motivat de strigătul unui grup de 70 de persoane, într-o amiază-mare, tocmai când Profetul se odihnea, fapta lor fiind socotită ca un gest de necuviinţă.

[2820] Versetul este motivat prin faptul că un trimis al Profetului pentru strângere de dări de la un trib oarecare îi dăduse de veste că tribul respectiv s-a răsculat, iar Profetul se pregătea să expedieze o oaste pentru reprimare, fără să fi cercetat care anume era situaţia reală.

[2821] Pentru că ei L-ar îndemna pe Profet la fapte nechibzuite, fie şi din ignoranţă.

[2822] După ce cineva a devenit musulman, epitetul de „făţarnic” sau „pervers” ar fi ofensa cea mai mare. Musulmanul trebuie să se caracterizeze prin sobrietate şi evlavie.

[2823] Pentru batjocorirea altora.

[2824] Pentru Islam, pioşenia valorează mai mult decât apartenenţa la o rasă sau la alta, la o culoare sau la alta etc.

[2825] Versetul are în vedere pe beduinii din tribul lui Beni-Asad, care, într-un an de secetă, veniseră la Medina, declarând că au adoptat Islamul, dar, declaraţia lor era doar formală, pentru a obţine unele bunuri.

50. KĀF[2826]

(JUR) Sûra-50, Revelată la Mekka: 45 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Kāf! [Jur] pe Coranul cel Glorios!

2. Într-adevăr, ei (necredincioşii) se miră că a venit la ei cineva, dintre ei, care să-i avertizeze. De aceea necredincioşii spun: „Acesta este ceva ciudat!

3. Când noi vom fi morţi şi pulbere...![2827] Aceasta este o întoarcere îndepărtată!”[2828]

4. Într-adevăr, Noi ştim ce anume roade pământul din ei[2829], pentru că lângă Noi se află o Carte[2830] care păstrează totul.

5. Dimpotrivă! Ei socot minciună Adevărul, după ce le-a venit. Iată-i, deci, într-o stare confuză!

6. Oare nu privesc ei către cerul de deasupra lor cum anume l-am făurit Noi şi l-am împodobit şi că n-are crăpături?

7. Şi pământul l-am făurit Noi neted şi am aşezat pe el lanţuri de munţi şi facem să răsară tot felul de perechi plăcute[2831].

8. Drept pildă de clarviziune şi de pomenire pentru oricare rob, care se îndreaptă spre El (Allah).

9. Şi facem Noi să cadă din cer apă binecuvântată şi facem să apară cu ea grădini şi semănături de recoltat;

10. Şi curmale înalte, cu rodiri bine îngrămădite,

11. Pentru întreţinerea robilor. De asemenea, facem să reînvie, cu ea, ţinutul mort[2832]. Aşa va fi şi ieşirea![2833]

12. Şi înaintea lor au socotit minciuni cei din poporul lui Nuh (Noe) şi populaţia din Rass (Ress) şi Semud;

13. Şi [cei din poporul] Ad şi Fir›avn (Faraonul), precum şi fraţii lui Lut (Lot);

14. Şi populaţia din Ayka (Eyke) şi poporul Tubba![2834]Toţi au socotit mincinoşi pe profeţii lor şi s-a adeverit avertismentul Meu[2835]!

15. Oare am obosit Noi la prima creaţie? Nu! Dar ei se îndoiesc de o nouă creaţie!

16. Într-adevăr, Noi l-am creat pe om şi ştim ce anume îi şopteşte sufletul său! Căci, Noi suntem mai aproape de el chiar şi decât vâna sa jugulară![2836]

17. Devreme ce, în dreapta şi în stânga lui stau doi paznici care înregistrează [faptele sale][2837], pentru întâlnire.

18. El nu pronunţă nici măcar o vorbă fără să aibă alături pe cineva de veghe.

19. Şi vine, cu adevărat, agonia morţii! De care tu, [O, omule!], fugeai!

20. Şi se va suna din Sur (Surlă): Aceasta-i Ziua cea avertizată!

21. Şi fiecare va veni împreună cu un însoţitor şi cu un martor[2838].

22. [I se va spune]: „Tu n-ai luat în seamă aceasta! De aceea, Noi am ridicat vălul tău şi vederea ta este ageră, astăzi!”

23. Atunci, însoţitorul său îi va spune: „Iată ceea ce a fost întocmit de mine!”

24. [Se va spune][2839]: „Aruncaţi în Infern pe orice necredincios îndărătnic!

25. Care împiedica binele, era nelegiuit şi se îndoia!

26. Cel care punea lângă Allah idoli (ilāh)! Aruncaţi-l, deci, la o pedeapsă aspră!”

27. Cel din apropiere[2840] va grăi: „Doamne! Nu eu l-am făcut să devină răzvrătit! Dar el însuşi se afla într-o rătăcire profundăl”

28. [Li se va spune]: „Nu vă certaţi în faţa Mea! Eu v-am trimis, mai înainte, avertismentul Meu!”

29. În faţa mea cuvântul nu se schimbă şi Eu nu fac nedreptate robilor!

30. În ziua aceea Noi Ne vom adresa Infernului: „Te-ai umplut?”, iar el va spune: „Mai sunt?”

31. Şi Paradisul, aflat nu departe, va fi adus lângă cei evlavioşi [zicându-se]:

32. „Iată ceea ce vi s-a făgăduit vouă, tuturor celor care se căiesc şi se preocupă!

33. Şi care se tem de cel Milostiv, în taină, şi care se prezintă cu inimile lor pline de evlavie!

34. Intraţi acolo cu Pace!” Aceasta este Ziua eternităţii!

35. Acolo va exista tot ce vor dori ei, iar din partea Noastră vor avea şi mai mult![2841]

36. Şi câte generaţii am nimicit Noi înaintea lor! Cei de atunci erau mai puternici decât ei[2842]. Şi au mers ei prin ţinuturi, [zicând]: „Există oare scăpare?”

37. Iată, într-adevăr, pildă de pomenire pentru cel cu inimă sau care îşi pleacă urechea şi este martor!

38. Într-adevăr, Noi am creat cerurile şi pământul, precum şi cele ce se află între ele, în şase zile şi nu Ne-a atins oboseala[2843]!

39. Tu (O, Muhammed!) îndură, cu răbdare, cele ce spun ei şi preaslăveşte-L, prin laude, pe Domnul Tău, înainte de răsăritul Soarelui şi înainte de apusul lui![2844]

40. Şi la vreme de noapte, preaslăveşte-L, ca şi după mătănii![2845]

41. Şi ia aminte la ziua în care Crainicul[2846] va suna dintr-un loc apropiat!

42. În ziua aceea vor auzi strigătul de adevăr. Aceasta va fi ziua ieşirii [din morminte].[2847]

43. Noi suntem cel care dă viaţă şi aduce moartea! Iar întoarcerea va fi la Noi!

44. În ziua aceea pământul va crăpa, repede, deasupra lor[2848]! Aceasta va fi o adunare uşoară pentru Noi!

45. Noi ştim prea bine cele ce spun ei! Tu (O, Muhammed!) nu eşti un tiran peste ei! Tu îndeamnă, cu Coranul, doar pe cei care se tem de avertismentul Meu![2849]

[2826] Denumire după litera „ K” din primul verset, literă cu sens nedefinit.

[2827] Frază în suspensie: „Oare vom învia?”

[2828] Necredincioşii nu credeau în reînvierea de-apoi, pentru judecată.

[2829] Cu timpul, în morminte, din corpul omenesc rămân osemintele.

[2830] Cartea Predestinării.

[2831] Plante şi vieţuitoare, toate perechi (mascul-femelă).

[2832] Adică, reînvie pământul uscat.

[2833] Din mormânt (învierea).

[2834] Diverse căpetenii yemenite amintite şi în alte Sûra-le din Coran.

[2835] Adică, au fost pedepsiţi prin nimicire.

[2836] Acest verset reprezintă una dintre cele mai clare exprimări ale omniprezenţei divine, în concepţia Islamului.

[2837] Doi îngeri: Münkir şi Nekir.

[2838] Cei doi îngeri menţionaţi mai sus.

[2839] Îngerilor care îndeplinesc poruncile divine.

[2840] După unii exegeţi, ar fi vorba de un diavol, pe care Allah îl alătură fiecărui om pentru ispitire.

[2841] Poate întâlnirea promisă.

[2842] Decât contemporanii Profetului.

[2843] În lumea iudeo-creştină se crede că Dumnezeu s-a odihnit în a şaptea zi.

[2844] Rugăciunile de dimineaţă, prânz şi kindie (ikindi).

[2845] Rugăciunile de seară şi de noapte.

[2846] Este vorba de îngerul Israfil, care va suna din Surlă sfârşitul lumii.

[2847] Din Surlă se va suna a doua oară (pentru înviere).

[2848] Deasupra morţilor şi ei vor ieşi din morminte.

[2849] Prin acest verset se limitează obligaţiile Profetului Mahomed faţă de necredincioşii din Mekka de atunci.

51. EL-ZARIYAT

(RISIPITOARELE) Sûra-51, Revelată la Mekka: 60 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur] Pe risipitoarele care risipesc[2850]!

2. Şi pe cei care se încarcă cu povară[2851]!

3. Şi pe cele ce alunecă lin[2852]!

4. Şi pe cei care îndeplinesc porunca[2853]!

5. Ceea ce vi s-a făgăduit se va adeveri!

6. Şi răsplata va veni, negreşit!

7. [Jur]: Şi pe cerul brăzdat de cărări!

8. Precum că voi vă învrăjbiţi asupra Cuvântului[2854]!

9. De la care a fost ţinut departe cel îndepărtat[2855]!

10. Piară mincinoşii!

11. Care se află într-un potop de nepăsare!

12. Ei se întreabă: „Oare pe când Ziua răsplatei?”[2856]

13. Ziua în care ei vor fi puşi la încercare, în Foc!

14. „Gustaţi - li se va spune - din pedeapsa voastră! Aceasta era ceea ce căutaţi voi să vină în grabă!”

15. Cei cu evlavie se vor afla în grădini şi printre izvoare;

16. Luând cu ei ceea ce li se va oferi de către Domnul lor. Căci, mai înainte, ei s-au numărat printre cei făcători de bine.

17. Ei dormeau puţin, noaptea[2857];

18. Iar la apropierea zilei cereau iertare.

19. Şi din avuţiile lor cerşetorul şi nevoiaşul aveau o parte.[2858]

20. Şi pe pământ există semne pentru cei pioşi;

21. Şi în voi înşivă, de asemenea! Oare nu le vedeţi?

22. Şi în cer există agoniseală pentru voi, precum şi ceea ce vi s-a făgăduit vouă[2859].

23. Pe Stăpânul cerului şi al pământului! Că aceasta (făgăduiala) este tot atât de adevărată ca şi faptul că voi sunteţi în stare să vorbiţi.

24. Oare Ţi-a venit povestirea despre oaspeţii de onoare ai lui Abraham (Ibrahim)?

25. Când ei au intrat lângă el, i-au zis: „Pace!”, iar el, de asemenea, le-a spus: „Pace vouă, străinilor!”

26. Apoi, el s-a dus, în taină, lângă familia sa şi s-a întors cu o vită grasă[2860].

27. Apoi, el a apropiat-o de ei[2861], zicând: „Nu mâncaţi[2862]?”

28. Apoi, el a simţit o îngrijorare, din pricina lor. Dar ei ziseră: „Nu te speria!Şi i-au dat de veste un copil cu ştiinţă[2863].

29. Atunci, s-a apropiat soţia sa, văietându-se, şi, acoperindu-şi faţa, zise: „Eu sunt o bătrână stearpă[2864]!”

30. Ei ziseră: „Aşa a spus Domnul tău! Căci, El este Înţelept şi Ştiutori”

31. Atunci, el (Abraham) zise: „Care este rostul vostru, solilor?

32. Ei ziseră: „Noi am fost trimişi la un popor de nelegiuiţi,

33. Ca să trimitem asupra lor pietre din lut,

34. Marcate de Domnul tău pentru cei risipitori.”[2865]

35. Deci, Noi i-am scos de acolo pe credincioşi.

36. Noi n-am găsit acolo decât o casă de supuşi (muslimin)[2866].

37. Noi am lăsat acolo o pildă pentru cei care se tem de pedeapsa dureroasă.

38. Ca şi lui Moise (Musa), când l-am trimis, cu împuternicire clară, la Faraon,

39. Care s-a întors pe călcâie, zicând: „Iată un magician sau un nebun!”

40. Noi i-am apucat, pe el şi pe cei din oastea sa, iar apoi i-am aruncat în mare, pentru că erau vinovaţi.

41. Ca şi la cei din Ad[2867], când am trimis împotriva lor un vânt nimicitor,

42. Care nu lăsa, pe unde trecea, nimic altceva decât praf şi pulbere.

43. Ca şi la cei din [poporul] Semud, cărora li s-a spus: „Bucuraţi-vă un timp!”

44. Ei au fost cuprinşi de trufie faţă de porunca Domnului lor. Atunci, i-a apucat un trăsnet, când ei se uitau[2868].

45. Şi n-au putut să se ridice şi nici n-a fost cineva să-i ajute!

46. Ca şi la cei din poporul lui Noe (Nuh), căci erau un popor de făţarnici.

47. Şi cerul, Noi l-am creat puternic şi Noi suntem cel care îl face să se extindă[2869].

48. Şi pământul, de asemenea, l-am făcut Noi un leagăn (neted), căci Noi suntem un netezitor desăvârşit!

49. Şi din toate lucrurile am creat cupluri. Poate veţi lua aminte!

50. „Deci, alergaţi spre Allahl[2870] Căci, Eu sunt, din partea Sa, pentru voi un propovăduitor adevărat!

51. Şi nu puneţi, alături de Allah, un idol (ilāh)! Căci, Eu sunt, din partea Sa, pentru voi, un propovăduitor adevărat !”

52. Astfel, n-a venit un mesager la cei de dinaintea lor fără ca ei să nu-i spună: ,,Iată un vrăjitor sau nebun!”[2871]

53. Oare au transmis ei aceasta unii altora?[2872]Desigur, ei fac parte dintr-un popor de răzvrătiţi!

54. Tu (O, Muhammed!) întoarce-ţi faţa de la ei! Căci, Tu nu vei fi învinuit!

55. Tu propovăduieşte! Căci, propovăduirea este în folosul credincioşilor.

56. Eu n-am creat duhurile (djinn) şi oamenii decât pentru ca ei să Mi se supună Mie!

57. Eu nu cer de la ei de agoniseală şi nu cer de la ei nici de mâncare!

58. Căci, Allah este cel care le dă lor de agoniseli şi El este cel Puternic şi plin de Forţă!

59. Iar pentru cei nelegiuiţi există pedeapsă, ca şi pentru prietenii asemenea lor. Deci, ei să nu caute să se grăbească![2873]

60. Vai de cei ce nu cred în Ziua care li s-a făgăduit!

[2850] Vânturile (care risipesc norii, ploile etc).

[2851] Norii (care se încarcă cu apă).

[2852] Corăbiile (care plutesc uşor).

[2853] Îngerii (care îndeplinesc poruncile lui Allah).

[2854] Kavl: Mesajul islamic (Coranul). Kureyşiţii aveau păreri diferite despre Coran şi despre Profet.

[2855] Este vorba de Diavol.

[2856] Judecata de-apoi.

[2857] Pentru că se rugau.

[2858] Dădeau sadaka (pomana) şi zekāt (darea obligatorie).

[2859] Adică, ploaia sau alte semne (înregistrarea faptelor ş.a.).

[2860] În sensul de carne de vită preparată, bună de pus la masă (un exemplu de conciziune coranică).

[2861] Carnea de vită (platoul).

[2862] Văzând că oaspeţii nu mâncau (ei erau îngeri travestiţi în oameni).

[2863] Era vorba de Isaac (Ishak).

[2864] Sare (Sara), soţia lui Abraham (Ibrahim), era o femeie destul de în vârstă pentru a mai avea un copil.

[2865] După tradiţie, fiecare piatră avea scris numele unui anume nelegiuit pentru care era destinată.

[2866] Este vorba de membrii familiei profetului Lot (Lut).

[2867] În sensul că şi la poporul Ad există pilde de luat în seamă (fiind un popor pedepsit).

[2868] La trăsnet.

[2869] Relativism sau dilatare spaţială (?)

[2870] Porunca lui Allah către Profetul Mahomed, cerându-i să se adreseze oamenilor.

[2871] Aşa spuneau şi adversarii Profetului Mahomed, pentru a-L discredita în faţa oamenilor.

[2872] Adică, cele spuse mai sus se transmiteau din generaţie în generaţie.

[2873] În sensul că, oricum, cei care îl contestau pe Profetul Mahomed vor fi pedepsiţi, ca şi necredincioşii din trecut.

52. EL-TUR

(MUNTELE) Sûra-52, Revelată la Mekka: 49 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: şi pe El-Tur![2874]

2. Şi pe Cartea cea scrisă![2875]

3. Pe pergamentul întins!

4. Şi pe Casa cea populată![2876]

5. Şi pe cerul cel înalt!

6. Şi pe marea cea clocotită!

7. Că pedeapsa Domnului Tău se va adeveri!

8. Nimeni nu o va putea îndepărta!

9. Ziua, când cerul se va zdruncina de un cutremur,

10. Iar munţii se vor pune în mişcare,

11. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

12. Cei care se distrau în rătăcirea lor!

13. În Ziua aceea, ei vor fi împinşi în focul Iadului, în brânci, [zicându-se]:

14. „Iată Focul pe care voi îl socoteaţi minciună!

15. Oare este aceasta o vrajă sau voi sunteţi cei care nu vedeaţi?

16. Cădeţi în el! Că răbdaţi sau nu răbdaţi, este la fel pentru voi. Căci, răsplata va fi potrivit faptelor voastre!”

17. Cât priveşte pe cei pioşi, ei vor sta în Raiuri şi printre bunătăţi,

18. Bucurându-se de cele ce le-a hărăzit Domnul lor, iar Domnul lor îi va feri de pedeapsa Iadului.

19. „Mâncaţi şi beţi cu plăcere pentru faptele voastre!” [li se va spune].

20. Ei vor sta aşezaţi pe tronuri, iar Noi le vom oferi, ca soţii, pe Huri[2877] cu ochii mari.

21. Cât priveşte pe cei care au crezut, precum şi pe urmaşii lor, care au arătat credinţă, Noi îi vom face să se bucure, împreună cu urmaşii lor, şi nu-i vom face să ducă lipsă de nimic, pentru faptele lor şi toţi vor fi chezaşi pentru cele agonisite.

22. Şi le vom dărui fructe şi carne, după dorinţele lor.

23. Acolo, ei vor lua câte o cupă, în care nu va exista nici deşertăciune şi nici păcat[2878].

24. Iar în jurul lor vor umbla tineri strălucitori ca perlele bine păstrate.

25. Şi vor înainta unii către alţii ca să se întrebe între ei.

26. Ei vor spune: „Mai înainte, noi eram îngrijoraţi de familiile noastre.

27. Dar, Allah s-a milostivit de noi şi ne-a salvat de pedeapsa suflului arzător[2879].

28. Noi îl invocam, mai înainte; căci, numai El este Blând şi Milostiv.

29. Tu (O, Muhammed!) propovăduieşte! Căci, prin harul Domnului Tău, Tu nu eşti vrăjitor şi nici nebun!”

30. Sau, ei (necredincioşii) zic: „Iată poetul [2880]! Noi aşteptăm să-L lovească vremea!”

31. Tu spune-le: „Aşteptaţi! Căci şi eu mă număr printre cei care aşteaptă, împreună cu voi!”

32. Sau aşa le poruncesc nălucirile lor? Sau ei sunt un popor de răzvrătiţi?

33. Sau ei spun: „El însuşi L-a născoci[2881]!’”Dimpotrivă! Dar ei nu cred!

34. Atunci, să facă ei să vină ceva asemănător[2882], dacă spun adevărul.

35. Oare, s-au creat ei singuri, fără cineva[2883], sau ei înşişi sunt creatori?

36. Sau ei sunt creatorii cerurilor şi al pământului? Dimpotrivă! Dar ei nu vor să creadă din convingere!

37. Sau comorile Domnului Tău se află lângă ei sau ei sunt stăpânii lor?

38. Sau ei au o scară pentru ascultare? Atunci, cel care ascultă, dintre ei, să prezinte o dovadă clară!

39. Sau El (Allah) are fiice, iar voi aveţi fii?[2884]

40. Sau Tu (O, Muhammed!) ceri de la ei vreo răsplată, încât, ei sunt apăsaţi de datorii grele?

41. Sau lângă ei se află cei nevăzuţi şi scriu[2885]?

42. Sau vor ei să facă un vicleşug? Dar tocmai ei, cei care nu cred, vor avea de pierdut prin vicleşug.

43. Sau au ei un idol (ilāh), în locul lui Allah? Slavă lui Allah, care este departe de ceea ce ei îi asociază!

44. Şi dacă ar vedea ei căzând o bucată din cer, ar spune: „Iată o grămadă de nori[2886]!

45. Tu (O, Muhammed!) lasă-i până când ei vor veni faţă în faţă cu Ziua în care vor fi loviţi de trăsnet!

46. Iar în Ziua aceea vicleşugul lor nu-i va pune la adăpost şi nici nu vor avea vreun ajutor!

47. Şi mai există o pedeapsă pentru nelegiuiţi, în afară de aceasta[2887]! Dar cei mai mulţi nu-şi dau seama!

48. Tu (O,Muhammed!) fii statornic faţă de poruncile Domnului Tău! Căci, Te afli sub privirea Noastră. Şi adu slavă şi mulţumire Domnului Tău, când Te scoli[2888]!

49. Şi cântă Lui slavă şi noaptea[2889], precum şi atunci când stelele apun[2890]!

[2874] El-Tur: de aici denumirea acestei sura. Este vorba de Muntele Sinai (Tur-i-Sina).

[2875] Coranul.

[2876] Ka’aba (Kâbe), din Mekka, plină de pelerini sau locul de rugă al îngerilor, în cer,

[2877] Huri: presupusele zâne care vor popula Paradisul.

[2878] În sensul că acele cupe nu vor conţine băuturi ameţitoare.

[2879] Semum: una din multiplele denumiri ale Iadului.

[2880] Profetul Mahomed era socotit şi poet.

[2881] Coranul. Pentru a contesta caracterul divin al revelaţiei, necredincioşii spuneau că Mahomed însuşi a creat Coranul.

[2882] Coranului.

[2883] Fără un Creator.

[2884] Aluzie la convingerea necredincioşilor că Allah ar avea fiice (îngerii ş.a.).

[2885] Se referă la îngerii care notează faptele bune şi rele ale oamenilor.

[2886] În sensul că nu vor putea fi loviţi, pentru a fi pedepsiţi.

[2887] În afară de lovirea trăsnetului (secetă, boli etc).

[2888] În sensul de a se ruga în orice împrejurare.

[2889] Rugăciunea de dinainte de culcare (Yatsı namazı).

[2890] Rugăciunea din zorii zilei.

53. EL-NEDJM

(STEAUA) Sûra-53, Revelată la Mekka: 62 versete (afară de versetul: 32)

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur!]: Pe stea, când ea apune![2891]

2. Că Stăpânul vostru[2892] nici nu se rătăceşte şi nici nu se înşeală!

3. Şi nici nu vorbeşte după dorinţele sale![2893]

4. El (Coranul) nu este decât revelaţia revelată![2894]

5. Căci, L-a învăţat cel puternic al celor puternici[2895],

6. Cel plin de putere care a stat drept;

7. Când El (Muhammed) se afla la cea mai mare înălţime a orizontului.

8. Apoi, el (îngerul) s-a apropiat de El (de Profet), alunecând[2896]

9. Şi a venit până la două arcuri[2897] şi chiar mai aproape.

10. Şi i-a revelat (Allah) Robului său ceea ce avea de revelat.

11. Inima Sa nu a tăgăduit ceea ce a văzut.

12. Oare voi vreţi să vă îndoiţi de ceea ce a văzut El?

13. Într-adevăr, El (Muhammed) L-a mai văzut şi altă dată coborând;

14. Lângă pragul Extremităţii[2898].

15. Lângă el se află Paradisul de refugiu.

16. Când Sidre era acoperit cu ceva de acoperit[2899],

17. Nu s-au abătut ochii Lui[2900] şi nici nu s-au mijit!

18. Într-adevăr, El a văzut unele din semnele (ayat) mari ale Domnului Său.[2901]

19. Oare voi i-aţi văzut pe Lat şi pe Uzzāt?

20. Ca şi pe Manat, cel care este al treilea?[2902]

21. Deci, fiul este al vostru, iar fiica aparţine Lui?[2903]

22. Aceasta ar fi o împărţire nedreaptă!

23. Aceştia[2904] nu sunt decât nişte nume date de voi şi de părinţii voştri, fără ca Allah să fi coborât (revelat) vreo dovadă în privinţa lor. Ei[2905] nu se supun decât închipuirilor lor, precum şi propriilor lor porniri, deşi de la Domnul lor le-a venit călăuzire[2906].

24. Oare omul va avea tot ce doreşte?

25. Lui Allah aparţine [Lumea de] apoi, ca şi [Lumea] cea dintâi[2907]!

26. Şi câţi îngeri se află în ceruri, mijlocirea lor nu pune pe nimeni la adăpost, în afară de cei pentru care Allah îngăduie milostivirea Sa şi voia Sa!

27. Cei care nu cred în Lumea de-apoi îi numesc pe îngeri cu nume de femei.

28. Dar ei nu-şi dau seama de aceasta! Ei nu se supun decât închipuirilor lor, dar închipuirea lor nu serveşte cu nimic adevărului.

29. Deci, Tu (O, Muhammed!) lasă-i pe cei care îşi întorc spatele lor la îndemnul Nostru şi care nu vor decât viaţa lumească!

30. Aceasta este ceea ce ştiu ei[2908]! Dar Domnul Tău cunoaşte foarte bine pe cel care se abate din drumul Său şi cunoaşte foarte bine pe cel care se călăuzeşte pe drumul cel drept.

31. Căci, lui Allah aparţin cele ce se află în ceruri, precum şi pe pământ, ca să-i pedepsească pe cei care săvârşesc fapte rele şi ca să-i răsplătească cu răsplată mai bună pe cei care săvârşesc fapte bune.

32. Cât priveşte pe cei care se feresc de păcate mari şi de fapte de ruşine - în afară de cele întâmplătoare -, Domnul Tău este darnic în privinţa iertării lor. El vă cunoaşte pe voi de când v-a creat din pământ şi de când v-a plămădit în pântecele mamelor voastre. Deci, să nu credeţi în puritatea sufletelor voastre! Căci, El ştie cine anume se poartă cu evlavie!

33. Tu (O, Muhammed!) îl vezi pe cel care îşi întoarce spatele?

34. Şi pe cel care dă puţin şi apoi nu mai dă[2909]?

35. Oare posedă el ştiinţa tainelor, ca să le vadă?[2910]

36. Sau nu i s-a dat lui de veste cele ce se aflau în filele[2911] lui Moise (Musa).

37. Şi în cele ale lui Abraham (Ibrahim), cel devotat:

38. Într-adevăr, nimeni nu va fi încărcat cu povara altuia[2912],

39. Într-adevăr, omul nu dobândeşte decât ceea ce pentru care se străduieşte el însuşi[2913],

40. Şi că străduinţa sa i se va arăta numaidecât[2914],

41. Apoi, el va primi răsplata sa cu o răsplată deplină;

42. Şi, într-adevăr, sfârşitul este la Domnul Tău;

43. Căci, El te face să râzi şi să plângi,

44. Şi El este cel care aduce moartea şi viaţa;

45. Şi tot El este cel care a creat cuplul — bărbatul şi femeia,

46. Dintr-o picătură (nutfet), când acesta se varsă[2915];

47. Şi [tot] Lui aparţine şi creaţia din urmă[2916];

48. Şi [tot] El este cel care oferă bogăţia şi belşugul;

49. Şi [tot] El este Stăpânul constelaţiei Sirius[2917];

50. Şi [tot] El este cel care i-a nimicit pe cei dintâi din poporul Ad[2918],

51. Ca şi pe cei din poporul Semud[2919], încât, n-a lăsat nimic în urma lor;

52. Ca şi pe cei din poporul lui Noe (Nuh), de mai înainte, care erau tare nelegiuiţi şi răzvrătiţi;

53. A nimicit El şi cetăţile lor, răsturnându-le cu susul în jos;

54. Iar apoi, le-a acoperit cu ceea ce era de acoperit[2920].

55. Deci, de care dintre binefacerile Domnului Tău vrei să Te îndoieşti?[2921]

56. Iată, o avertizare dintre avertizările din trecut!

57. Se apropie ceea ce este de apropiat![2922]

58. Nimeni nu o poate scoate la iveală, afară de El (Allah)!

59. Iar voi vă miraţi de această povestire[2923],

60. Şi râdeţi şi nu plângeţi,

61. Şi vă cuprinde trufia!

62. Prosternaţi-vă în faţa lui Allah şi arătaţi-i supunere![2924]

[2891] Primele 18 versete din această Sura se referă la călătoria nocturnă a Profetului Mahomed numită: Mi’radj). Există discuţie dacă Profetul Mahomed a văzut sau nu faţa divinităţii, în timpul acestei călătorii nocturne.

[2892] Sahibukum: poate fi luat şi în sensul de: însoţitor, tovarăş; adică, Mahomed; adresare către idolatrii din Mekka.

[2893] Referire la versetele Coranului, care nu sunt creaţiile Profetului, aşa cum spuneau necredincioşii.

[2894] În sensul că Profetul nu rosteşte versetele Coranului decât prin revelaţii divine (Allah).

[2895] Îngerul Gabriel (Djebrail), prin porunca lui Allah.

[2896] Pe o rază de lumină; scurgându-se; prelingându-se.

[2897] Două aruncături de săgeţi (din arc), în sensul de foarte aproape, pentru a-i transmite revelaţia lui Allah.

[2898] Sidret-il-Münteha: locul din cel de-al şaptelea cer, dincolo de care nici o creatură nu are acces; locul din apropierea Creatorului. Textual: Sidre se referă la o specie de arbore al cărui fruct se numeşte Nabak (cireşe sălbatice).

[2899] Era plin de îngeri sau de Lumină Divină.

[2900] Ai Profetului; în timpul Călătoriei Nocturne.

[2901] Cu acest verset se încheie relatarea despre Călătoria Nocturnă (Mi’radj), în ceruri.

[2902] Lāt, Uzzāt şi Manāt erau idolii cei mai vestiţi ai arabilor păgâni.

[2903] Convingerea idolatrilor că Allah ar avea fiice, iar fiii ar aparţine oamenilor.

[2904] Zeii amintiţi mai sus.

[2905] Arabii idolatri.

[2906] Profetul Mahomed şi Coranul.

[2907] Lumea pământească.

[2908] Ei ştiu numai de viaţa lumească.

[2909] La început dă cu zgârcenie, iar apoi nu mai dă deloc.

[2910] După tradiţie, versetele de mai sus au fost revelate în legătură cu un arab idolatru (Valid b. Mughira), care, după ce fusese pe punctul de a adopta Islamul, a renunţat la promisiunea unui idolatru că el va lua asupra sa pedeapsa lui în schimbul unei sume de bani, iar Valid i-a oferit ceva, dar ulterior nu i-a mai dat nimic.

[2911] Adică în Tora (Tevrat).

[2912] Deci, fiecare cu păcatele sale.

[2913] Libertatea deplină de acţiune a omului, după ce a fost creat, fiecare răspunzând pentru faptele sale.

[2914] În Lumea de-apoi. Necunoscând destinul său dinainte, libertatea de acţiune a omului trebuie folosită, în mod permanent, pentru obţinerea milostivirii lui Allah.

[2915] Este vorba de contactul dintre bărbat şi femeie.

[2916] Învierea, pentru Judecata de-apoi.

[2917] El-Şi’ra: Constelaţia Sirius, venerată de unele triburi arabe în perioada păgânismului. Versetul respinge şi astfel de politeism.

[2918] Se presupune că au fost mai multe populaţii cu acest nume. La una din ele a fost trimis ca profet Hud (Hod).

[2919] Având ca profet pe Salih.

[2920] După unii comentatori, cu Marea Moartă.

[2921] Prin intermediul Profetului Mahomed, versetul se adresează tuturor oamenilor ca să ia aminte de pildele din trecut.

[2922] Adică, Ziua Judecăţii de-apoi.

[2923] Este vorba de versetele din Coran despre cele menţionate mai sus.

[2924] La lectura acestui verset musulmanii se prosternează, făcând două mătănii.

54. EL-KAMER

(LUNA) Sûra-54, Revelată la Mekka: 55 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Ceasul [cel din urmă] se apropie şi Luna se despică.

2. Şi dacă ei (necredincioşii) văd un semn, se îndoiesc şi zic: „Iată vrăjitoria din totdeauna!”[2925]

3. Şi vorbesc de minciună şi se supun pornirilor lor, dar toată porunca este hotărâtă!

4. Într-adevăr, lor le-au parvenit veşti în care existau porunci de discernământ[2926].

5. Înţelepciune profundă! Dar avertizările nu le sunt de folos[2927]!

6. Tu (O, Muhammed!) întoarce-Ţi faţa de la ei! Căci, va veni Ziua când cel care cheamă îi va chema la ceva înfricoşător[2928]!

7. Cu privirile plecate, ei vor ieşi din morminte ca lăcustele care se împrăştie;

8. Şi se vor grăbi cu teamă spre cel care îi cheamă, iar necredincioşii vor spune: „Iată o zi grea!”

9. Şi înaintea lor au socotit minciună cei din neamul lui Noe (Nuh)! Ei l-au făcut mincinos pe robul Nostru, zicându-i „Nebunul” şi l-au împiedicat.

10. El s-a rugat de Domnul său, zicând: „Am fost înfrânt! Ajută-mă să devin biruitor!”

11. Iar Noi am deschis porţile cerului cu apă ca torentul;

12. Şi am făcut să iasă din pământ izvoare şi s-au întâlnit apele, după porunca sortită[2929].

13. Şi l-am purtat Noi în ceva din scânduri şi cuie[2930],

14. Plutind sub ochii noştri, ca răsplată pentru cel care fusese contestat.

15. Şi l-am lăsat Noi pe acesta ca o pildă! Există oare cineva care se lasă îndemnat?

16. Deci, care a fost pedeapsa Mea, ca şi avertismentul Meu?

17. Într-adevăr, Noi am dat Coranul uşor, pentru [a înlesni] îndemnarea. Există oare cineva care să se gândească?

18. Au zis: „Minciună!” şi cei din [poporul] Ad[2931]! Dar cum a fost pedeapsa Mea, precum şi avertismentul Meu?

19. Noi am trimis asupra lor un vânt straşnic, într-o zi plină de nefast;

20. Care îi dădea jos pe oameni ca nişte trunchiuri de curmale scoase din rădăcini.

21. Deci, cum a fost cu pedeapsa Mea, ca şi cu avertismentul Meu?!

22. Într-adevăr, Noi am dat Coranul uşor pentru [înlesnirea] îndemnării. Oare există cineva să se gândească?

23. Şi cei din poporul Semud au socotit avertismentele drept minciuni!

24. Ei au zis: „Un om dintre noi[2932]! Să-l urmăm pe el, singur? În acest caz, noi vom fi în rătăcire şi în buimăceală!

25. Oare lui i s-a dat revelaţie, dintre noi?Dimpotrivă, el este mincinos, nesăbuit!”

26. Ei vor afla, mâine, cine anume este mincinos, nesăbuit!

27. „Noi le vom trimite o cămilă femelă drept ispită. Tu (Salih) aşteaptă şi ai răbdare!

28. Şi dă-le de veste că apa a fost împărţită între ei[2933]; toţi vor bea cu rândul[2934].”

29. Dar ei chemară pe un prieten de-al lor, care i-a tăiat picioarele[2935].

30. Şi care anume a fost pedeapsa Mea, ca şi avertismentele Mele?

31. Noi am trimis împotriva lor un strigăt, unul singur, şi ei s-au vestejit numaidecât ca iarba cosită de stăpân.

32. Într-adevăr, Noi am dat Coranul uşor pentru [înlesnirea] îndemnării! Există oare cineva care să cugete?

33. Au socotit avertismentele minciuni şi cei din poporul lui Lot (Lut)!

34. Iar Noi am trimis asupra lor un uragan, afară de familia lui Lot (Lut), pe care am salvat-o în zorii zilei,

35. Ca bunăvoinţă din partea Noastră. Căci, aşa răsplătim Noi pe cei recunoscători!

36. Într-adevăr, el (Lut) i-a avertizat despre apucarea Noastră. Dar ei s-au îndoit de avertizarea lui.

37. Ei au pornit să se lege de oaspeţii săi[2936]. Dar Noi i-am orbit, zicându-le: „Gustaţi din pedeapsa Mea şi din avertismentele Mele!”

38. Şi în zorii zilei i-a surprins o pedeapsă de neiertat, [zicându-li-se]:

39. „Gustaţi din pedeapsa Mea şi din avertismentele Mele!”

40. Într-adevăr, Noi am dat Coranul uşor pentru [înlesnire] la îndemnare! Există oare cineva care să fie îndemnat?

41. Şi la cei din familia Faraonului s-au dus cu avertizarea!

42. Dar ei au tăgăduit semnele (ayat) Noastre, în întregimea lor, iar Noi i-am apucat cu puterea capabilă de orice.

43. Necredincioşii voştri sunt mai buni decât ei? Sau există în Scriptură o dovadă pentru voi[2937]?

44. Sau spun ei: „Noi, toţi, suntem în stare să biruim!”

45. Adunarea lor va fi împrăştiată şi ei îşi vor întoarce spatele lor [fugind]!

46. Da! Ceasul [cel din urmă] va veni pentru ei! Şi Ceasul [acela] este groaznic şi dureros!

47. Iar nelegiuiţii se află într-o rătăcire şi într-o buimăceală.

48. În Ziua aceea ei vor fi împinşi cu feţele lor plecate în Foc, [zicându-se]: „Gustaţi din atingerea Infernului!”

49. Într-adevăr, Noi am creat toate lucrurile după destinele lor!

50. Iar porunca Noastră nu se îndeplineşte decât dintr-odată, cât ai clipi!

51. Într-adevăr, Noi i-am nimicit pe cei ca voi! Oare există cineva care se lasă îndemnat?

52. Şi toate faptele lor se află în cărţi[2938].

53. Totul, mic şi mare, este scris!

54. Iar cei pioşi vor fi prin grădini şi printre râuri;

55. Într-un loc al Adevărului[2939], alături de Stăpânul cel Puternic.

[2925] După tradiţie, la cererea unor păgâni din Mekka pentru a li se arăta o minune, Profetul Mahomed şi-a ridicat mâna spre Lună, iar aceasta s-a despicat în două şi apoi şi-a revenit. Unii au rămas surprinşi, iar alţii au spus că este o vrăjitorie.

[2926] Între bine şi rău; între credinţă şi necredinţă etc.

[2927] Nu-i pot feri de pedeapsă (pe cei păcătoşi).

[2928] La Judecata de-apoi, când îngerul Rafael (Israfil) va suna din Surlă, anunţând sfârşitul lumii.

[2929] Apele din cer, cu izvoarele ieşite din pământ, formând Potopul (Tufan).

[2930] Corabia făcută din scânduri, prinse cu cuie.

[2931] Despre profetul lor: Hod (Hud).

[2932] Este vorba de profetul Salih.

[2933] Între locuitori şi cămilă.

[2934] O zi vor bea locuitorii, iar o zi cămila.

[2935] Picioarele cămilei.

[2936] Oaspeţii profetului Lut erau îngeri travestiţi în tineri, iar cei din poporul lui Lut erau dornici de orgii.

[2937] Pentru iertarea necredincioşilor din Mekka.

[2938] În cărţile întocmite de îngeri.

[2939] În Paradis.

55. EL-RAHMAN

(MILOSTIVUL) Sûra-55, Revelată la Mekka: 78 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Cel Milostiv (Allah)!

2. El i-a învăţat Coranul[2940]!

3. El L-a creat pe om;

4. El L-a învăţat să vorbească!

5. Soarele şi Luna există după o socoteală![2941]

6. Şi stelele şi arborii se prosternează în faţa Lui!

7. Şi cerul, de asemenea, El L-a ridicat şi a aşezat balanţa[2942];

8. Pentru ca voi să nu înşelaţi la cântărire!

9. Şi să aşezaţi balanţa cu dreptate şi să nu cântăriţi lipsă[2943]!

10. Şi pământul L-a întins pentru creaturi;

11. Acolo se găsesc fructe şi pomi de curmale, acoperiţi cu ciorchini;

12. Şi grâne cu paie şi plante aromate.

13. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi[2944]?

14. El L-a creat pe om din lut ca pământul ars.

15. Şi L-a creat pe djinn din foc, fără fum.

16. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

17. El este Domnul celor două Răsărituri şi Domnul celor două Apusuri![2945]

18. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

19. El lasă cele două mări să se întâlnească;

20. Între ele există un obstacol, pe care nu-l pot trece[2946]!

21. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

22. Din amândouă se scot perle şi mărgeanuri![2947]

23. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

24. Ale Sale sunt şi corăbiile de pe mare, ca nişte coline!

25. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

26. Totul de aici[2948] este trecător!

27. Iar veşnic rămâne doar faţa Domnului Tău cel Măreţ şi plin de Mărinimie!

28. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

29. La El se roagă tot ce se află în ceruri şi pe pământ! în fiecare zi, El se află într-o anume situaţie[2949]!

30. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

31. Noi vom fi liber pentru voi, cei doi![2950]

32. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

33. O, voi, adunătură de duhuri (djinn) şi de oameni! Treceţi, dacă puteţi trece dincolo de hotarele cerurilor şi ale pământului! Dar voi nu puteţi pătrunde acolo fără o împuternicire dată.[2951]

34. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

35. Asupra voastră se va trimite o flacără de foc, precum şi aburi de aramă[2952] şi nu vă veţi putea ajuta între voi!

36. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

37. Iar când va crăpa cerul şi va deveni roşu ca trandafirul!

38. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

39. Iată, în Ziua aceea nu vor fi întrebaţi despre păcatele lor nici oamenii şi nici duhurile (djinn)![2953]

40. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

41. Păcătoşii vor fi cunoscuţi după chipurile lor! Ei vor fi apucaţi de frunte (cap) şi de picioare!

42. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

43. Iată, acesta este Iadul pe care îl tăgăduiau nelegiuiţii!

44. Ei vor umbla între acesta şi apa clocotită.

45. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

46. Iar cei care s-au sfiit să stea lângă Domnul lor vor avea două paradisuri[2954]!

47. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

48. Ambele [Paradisuri] au [arbori cu] ramuri proaspete.

49. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

50. În ambele [Paradisuri] curg două izvoare.

51. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

52. În ambele se află câte o pereche din toate rodurile.

53. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

54. Ei se vor întinde pe aşternuturi acoperite cu brocarduri, iar merindele din cele două Raiuri vor fi la îndemâna lor.

55. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

56. Acolo[2955] se află frumoase neprihănite, de care nu s-au atins, mai înainte, nici omul şi nici duhul (djinn).

57. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

58. Ele (huri) par a fi nişte rubine şi mărgeanuri.

59. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

60. Oare răsplata binelui poate fi altceva decât binele?

61. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

62. În afara lor se mai află două Raiuri.

63. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

64. Ele (Raiurile) sunt pline de verdeaţă orbitoare.

65. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

66. În ele (Paradisuri) se află două izvoare ţâşnitoare.

67. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

68. În ele (Raiuri) se află fructe şi curmale şi rodii.

69. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

70. În ele (Paradisuri) se află [fecioare] frumoase, demne de admirat.

71. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

72. Huri, izolate în corturi.

73. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

74. Care n-au fost atinse[2956], mai înainte, nici de om şi nici de duhuri (djinn).

75. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

76. Ei (credincioşii) se vor întinde pe jilţuri verzi şi frumoase.

77. Pe care dintre binefacerile Domnului vostru vreţi să tăgăduiţi voi, amândoi?

78. Fie slăvit numele Domnului Tău (O, Muhammed!) cel Măreţ şi plin de Cinste!

[2940] Profetului Mahomed.

[2941] Se mişcă după un anumit calcul (către un sfârşit).

[2942] Pentru echilibrul universal.

[2943] Şi oamenii să nu-şi piardă echilibrul lor şi să procedeze cu dreptate, urmând echilibrul universal.

[2944] În verset se vorbeşte la dual. După unii exegeţi, ar fi vorba de cuplul bărbat-femeie. După alţi exegeţi, ar fi vorba de oameni şi duhuri (djinn). Versetul se repetă de 31 de ori în Sura, tocmai pentru a sublinia importanţa ideii exprimate în acesta.

[2945] Locurile de unde răsare şi apune Soarele în cele două solstiţii (de vară şi de iarnă) şi cele două echinocţii (de primăvară şi de toamnă).

[2946] Poate fi vorba de un uscat (istm) care separă două ape sau de apa sărată şi de apa dulce.

[2947] Ar fi vorba de Marea Roşie şi de Golful Persic (?) Mediterana (?).

[2948] De pe pământ.

[2949] După nevoile creaturilor.

[2950] Om-djinn sau bărbat-femeie. Pentru judecată.

[2951] Fără învoirea lui Allah.

[2952] Sau aramă topită, transformată în vapori.

[2953] Păcatele lor fiind deja cunoscute.

[2954] La dreapta şi la stânga lor.

[2955] În Raiuri.

[2956] Este vorba de Huri: presupusele zâne din Rai.

56. EL-VAKIA

(ÎNTÂMPLAREA) Sûra-56, Revelată la Mekka: 96 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când se va întâmpla ceea ce se va întâmpla[2957];

2. Nu va exista nimeni care s-o tăgăduiască!

3. Ea va umili [pe unii] şi va înălţa [pe alţii].

4. Când pământul se va zgudui de zdruncinătură,

5. Iar munţii se vor sfărâma în bucăţi

6. Şi se vor împrăştia ca pulberea,

7. Atunci, voi vă veţi împărţi în trei grupuri:

8. Oamenii din partea dreaptă! Cine sunt cei din dreapta[2958]?

9. Şi oamenii din stânga? Cine sunt cei din stânga[2959]?

10. Şi oamenii din faţă! Ei vor fi cei mergători în faţă![2960]

11. Aceştia vor fi cei mai apropiaţi[2961]

12. În Grădinile binefacerii,

13. Mai mulţi dintre cei dintâi[2962]

14. Şi mai puţini dintre cei de-apoi[2963].

15. Ei vor sta pe tronuri alăturate;

16. Aşezaţi faţă în faţă, unii cu alţii.

17. În preajma lor vor umbla feciori veşnic tineri[2964]

18. Cu ulcioare şi cupe şi cu pahare umplute de la izvor,

19. De care nu se vor îmbăta şi nici nu vor fi opriţi[2965].

20. Şi fructe, din care vor alege;

21. Şi carne de pasăre după pofta lor;

22. Şi zâne (Huri) cu ochi mari,

23. Ca nişte perle bine păstrate,

24. Care li se oferă drept răsplată pentru faptele lor.

25. Ei nu vor auzi acolo deşertăciuni şi nici vorbe de păcate!

26. Ci doar cuvântul: „Pace! Pace!”

27. Şi oamenii din dreapta! Iată-i pe cei din dreapta[2966]!

28. Ei se vor afla printre pomi cu fructe bogate şi fără spini

29. Şi printre banane rânduite,

30. Şi sub umbre largi,

31. Şi cu ape curgătoare,

32. Şi cu merinde îmbelşugate

33. Netăiate şi neoprite,

34. Şi pe aşternuturi înalte;

35. Şi cu frumoase pe care Noi le-am creat desăvârşite

36. Şi pe care le-am făcut cinstite,

37. Drăgălaşe şi de vârste potrivite,

38. Pentru cei din dreapta.[2967]

39. Mulţi dintre ei sunt cei dintâi.[2968]

40. Şi mulţi sunt dintre cei de-apoi[2969].

41. Şi oamenii din stânga! Ce păcat de cei din stânga[2970]!

42. Ei vor fi în suflul unei călduri arzătoare şi cu apă clocotită

43. Şi la umbra unui fum întunecos,

44. Nici răcoros şi nici plăcut.

45. Căci, ei au fost, mai înainte, în plăceri

46. Şi s-au ţinut de păcate mari,

47. Zicând: „Oare, după ce murim şi devenim ţărână şi oseminte vom învia din nou, noi,

48. Precum şi strămoşii noştri de mai înainte?”

49. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Da!” Cei de dinainte şi cei din urmă,

50. Vor fi adunaţi laolaltă, pentru întâlnire în Ziua ştiută!

51. Apoi, voi, cei rătăciţi şi tăgăduitori,

52. Voi veţi mânca din pomul Zakkum[2971]

53. Şi veţi umple burţile voastre;

54. Şi veţi bea din apa clocotită,

55. Şi veţi bea, precum beau cămilele [însetate].

56. Acesta va fi ospăţul lor de Ziua Judecăţii!

57. Noi v-am creat pe voi! Atunci, de ce oare nu recunoaşteţi?

58. Vedeţi voi sămânţa pe care o scoateţi[2972]?

59. O creaţi voi sau o creăm Noi?

60. Noi am predestinat moartea pentru voi şi nu putem fi opriţi de la aceasta!

61. Mai mult! Noi vă înlocuim prin semeni de-ai voştri şi vă creăm într-un anume fel, de care voi nu aveţi cunoştinţă[2973].

62. într-adevăr, voi cunoaşteţi prima creaţie[2974]! De ce nu luaţi aminte[2975]?

63. Voi vedeţi ce anume cultivaţi?

64. Oare voi faceţi să crească semănăturile sau Noi suntem cultivatorul?

65. Dacă Noi am vrea, am face din ele uscături, încât, vă veţi mira,

66. [Zicând]: „Iată-ne datori!

67. Mai mult, lăsaţi în lipsuri!”

68. Voi vedeţi apa pe care o beţi?

69. Oare voi o faceţi să coboare din nori sau Noi o facem să coboare?

70. Dacă vroiam, Noi o făceam sărată. De ce oare nu sunteţi recunoscători?

71. Voi vedeţi focul pe care îl aprindeţi prin frecare[2976]?

72. Oare faceţi voi să crească lemnul lui sau Noi îl facem să crească?

73. Noi l-am făcut pentru luare aminte şi pentru folosul călătorilor din deşert!

74. Deci, preaslăveşte numele Domnului Tău cel Măreţ!

75. Dar nu! Jur în numele stelelor!

76. Iar acesta este un jurământ mare, dacă vreţi să ştiţi![2977]

77. Acesta este Coranul cel glorios!

78. Într-o Carte bine păstrată[2978]

79. Pe care nu-L pot atinge decât cei purificaţi[2979].

80. Căci, a fost revelat din partea Domnului lumilor.

81. Acest Cuvânt vreţi voi să-L nesocotiţi[2980]?

82. Iar recunoştinţa voastră este să-l socotiţi minciună?

83. Mai cu seamă când sufletul vine la gură[2981]!

84. Atunci vă uitaţi la el (la muribund).

85. Iar Noi suntem mai aproape de el, decât voi, dar voi nu Ne vedeţi!

86. Dacă nu veţi fi răsplătiţi, atunci de ce oare nu-L întoarceţi[2982]

87. Înapoi, dacă spuneţi adevărul?

88. Apoi, dacă el (mortul) se va număra printre cei apropiaţi[2983]

89. El va avea parte de linişte şi de bunătate şi de grădini plăcute.

90. Şi dacă el se va număra dintre cei din dreapta,

91. Atunci [i se va spune]: „Pace! Ţie, care ai fost dintre cei din dreapta!”

92. Iar dacă face parte dintre cei tăgăduitori şi rătăciţi,

93. Atunci, el va sta în apă clocotită

94. Şi va fi grăbit spre Infern!

95. Iată, acesta este adevărul cel adevărat[2984]!

96. Deci, proslăveşte numele Domnului tău cel Măreţ!

[2957] Judecata de-apoi.

[2958] Cei buni.

[2959] Cei osândiţi.

[2960] Profeţii, fruntaşii credinţei în Islam etc.

[2961] De Allah.

[2962] Primii care au acceptat Islamul.

[2963] Cei care s-au islamizat mai târziu.

[2964] Veşnic nemuritori.

[2965] Nefiind vorba de vinul propriu-zis.

[2966] Cei credincioşi, cu fapte bune.

[2967] Pentru cei care vor primi din partea dreaptă Cartea cu faptele lor (fapte bune) sau pentru musulmanii cu fapte bune.

[2968] Primii care au crezut în Islam.

[2969] Cei care au crezut ulterior, mai târziu, în Islam.

[2970] Cei păcătoşi, nelegiuiţi, necredincioşi.

[2971] Zakkum: un pom din infern cu fructe otrăvitoare.

[2972] Este vorba de ejaculare.

[2973] Poate fi vorba de reproducerea speciei umane sau de învierea de după moarte, pe care o cunoaşte numai Allah, cunoaşterea umană fiind limitată.

[2974] Naşterea omului de la Adam şi Eva.

[2975] La a doua creaţie; deci, învierea.

[2976] Prin frecarea a două lemne uscate.

[2977] Versetele de mai sus oferă diverse pilde despre puterea lui Allah, dar necredincioşii le contestau în timpul vieţii lor, devenind astfel păcătoşi.

[2978] În sensul că originalul Coranului se păstrează lângă Allah.

[2979] După ce s-au spălat (abluţiune).

[2980] Este vorba de Coran.

[2981] înainte de moarte.

[2982] Pe cel muribund la viaţă.

[2983] De Allah: referire la profeţi şi la alţi credincioşi de frunte; om de bine.

[2984] În această Sûra se vorbeşte despre cele trei categorii de oameni şi de locurile lor de după Judecata de-apoi.

57. EL-HADID

(FIERUL) Sûra-57, Revelată la Medina: 29 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tot ce se află în ceruri şi pe pământ preaslăvesc pe Allah! Căci, el este Puternic şi Înţelept!

2. Lui îi aparţine Stăpânirea cerurilor şi a pământului! El dă viaţa şi moartea! Căci, El este Atotputernic!

3. El este cel Dintâi şi cel din Urmă, cel din Afară şi cel din Lăuntru şi Atotştiutor.[2985]

4. El a Creat cerurile şi pământul în şase Zile[2986], iar apoi s-a aşezat pe Tron[2987]. El ştie ce intră în pământ şi ce iese din el, precum şi ce coboară (cade) din cer şi ce se urcă într-acolo. De asemenea, el este alături de voi şi peste tot acolo unde vă aflaţi voi. Allah vede tot ce faceţi voi!

5. Lui îi aparţine Stăpânirea cerurilor şi a pământului! Şi toate lucrurile se vor întoarce la Allah!

6. El este cel care face ca noaptea să pătrundă în zi, iar ziua să pătrundă în noapte[2988] şi El ştie ce anume se află în piepturi (inimi).

7. Credeţi în Allah şi în Mesagerul Său! Şi faceţi pomană din cele ce v-a făcut El să moşteniţi, deoarece există o răsplată mare pentru cei care cred şi dau de pomană!

8. Şi de ce nu credeţi voi în Allah, devreme ce Trimisul Său vă îndeamnă să credeţi în Domnul vostru? El a luat jurământul vostru, dacă voi credeţi!

9. El este cel care revelează semne clare Robului Său ca să vă scoată din întuneric la lumină[2989], iar Allah este Blând şi Milostiv faţă de voi!

10. Şi de ce oare nu daţi voi de pomană pe drumul lui Allah, devreme ce lui Allah îi aparţine moştenirea cerurilor şi a pământului? Nu sunt deopotrivă cei care dau de pomană înainte de victorie şi de luptă cu cei care dau mai târziu şi după luptă, căci, cei dintâi vor fi pe o treaptă mai înaltă[2990]. Iar Allah cunoaşte faptele voastre!

11. Cel care oferă lui Allah un împrumut demn de laudă[2991], El îi va înapoia îndoit şi va fi răsplătit cu generozitate.

12. În Ziua aceea Tu[2992] îi vei vedea pe credincioşi şi pe credincioase grăbindu-se cu lumina în faţa şi în dreapta lor[2993]. [Li se va spune]: „Bun venit vouă, astăzi, în Raiurile prin care curg râuri şi unde veţi rămâne pe veci!” Iată biruinţa cea mare!

13. Ziua în care făţarnicii şi făţarnicele vor spune credincioşilor: „Aşteptaţi-ne pe noi, ca să luăm şi noi ceva din lumina voastră!” Lor li se va spune: „Înapoi! întoarceţi-vă şi căutaţi luminai” Apoi, între ei se va înălţa un zid, cu o Poartă. Înăuntru se află mântuirea, iar în afară pedeapsa!

14. Atunci, ei (fariseii) vor striga spre [credincioşi]: „Nu eram noi împreună cu voi?”, iar ei le vor răspunde: „Da! Dar voi v-aţi lăsat ispitiţi şi aţi stat în aşteptare şi v-aţi amăgit cu speranţe deşarte, până ce a venit porunca lui Allah, iar cel care rătăceşte[2994] v-a rătăcit pe voi în privinţa lui Allah!

15. Astăzi nu se primeşte răscumpărare de la voi (farisei) şi nici de la cei care n-au crezut! Locul vostru este Focul! Acolo va fi locul vostru de refugiu! Ce loc oribil!”

16. Oare n-a venit încă momentul pentru ca inimile credincioşilor să fie cuprinse de smerenie la pomenirea lui Allah, precum şi în faţa Adevărului[2995] care a fost coborât (revelat) din partea Sa? Ei să nu fie ca cei cărora li s-a acordat, mai înainte, Scriptura (Kitab)! A trecut vreme îndelungată peste ei, iar inimile lor s-au împietrit şi mulţi dintre ei au devenit nelegiuiţi[2996].

17. Aflaţi că Allah dă viaţă pământului, după ce acesta moare[2997]! Noi v-am dezvăluit vouă semnele (āyāt) Noastre. Poate veţi pricepe!

18. Cei care dau pomană şi cele care dau pomană dau împrumut lui Allah, un împrumut demn de laudă, ceea ce li se va înapoia îndoit, iar ei vor fi răsplătiţi cu generozitate.

19. Cei care cred în Allah şi în mesagerii Săi sunt cei devotaţi şi martori lângă Domnul lor. Ei vor avea parte de răsplată şi de lumină! Cât priveşte pe cei care nu cred şi socot minciuni versetele Noastre, ei sunt oamenii Infernului[2998]!

20. Aflaţi că viaţa lumească este doar un joc şi un loc de plăceri şi de împodobire şi de laudă între voi şi pentru înmulţirea de avuţii şi copii, ca ploaia care face să crească plantele, spre bucuria cultivatorului, dar care, apoi, se vestejesc şi se îngălbenesc, iar apoi se usucă şi se sfărâmă. În Lumea de-apoi există pedeapsă aspră şi, de asemenea, milostivirea lui Allah, precum şi bunăvoinţa Sa, pe când viaţa lumească nu este decât o bucurie amăgitoare.

21. Îndemnaţi-vă, deci, unii pe alţii, pentru mântuire din partea Domnului vostru şi pentru Paradisul larg, cât întinderea cerului şi a pământului, pregătit pentru cei care cred în Allah şi în trimişii Săi. Aceasta este bunăvoinţa lui Allah, pe care El o dăruieşte cui voieşte. Căci, Allah este Marele Dăruitor de Bunăvoinţă!

22. Nici o nenorocire nu se întâmplă pe pământ şi nici vouă înşivă, dacă aceasta n-a fost trecută în Carte, înainte ca Noi s-o facem să se producă. Căci, aceasta este ceva uşor pentru Allah!

23. Să nu vă pară rău de ceea ce sunteţi lipsiţi şi să nu vă mândriţi cu ceea ce vă oferă El! Căci, Allah nu-i iubeşte pe trufaşii care se laudă.

24. Nici pe cei avari şi care îi îndeamnă pe oameni să fie avari[2999]! Ca şi pe cei care îşi întorc spatele[3000]! Allah este Bogat şi Vrednic de Laudă!

25. Noi i-am trimis pe mesagerii Noştri cu dovezi clare şi am făcut să coboare, împreună cu ei, Cartea şi Balanţa, pentru ca oamenii să facă dreptate şi am coborât şi fierul[3001], care are duritate dăunătoare şi este de folos oamenilor, pentru ca Allah să ştie cine anume îl ajută, fără să-L vadă, pe El şi pe trimişii Săi. Căci, Allah este Puternic şi Straşnic!

26. Într-adevăr, Noi i-am trimis pe Noe (Nuh) şi pe Abraham (Ibrahim) şi le-am dat urmaşilor lor profeţii şi Scripturi[3002]. Unii s-au călăuzit, iar cei mai mulţi dintre ei s-au nelegiuit!

27. Apoi, Noi i-am trimis pe mesagerii Noştri unii după alţii şi am făcut să urmeze după ei Isus, Fiul Mariei[3003], şi i-am dăruit Evanghelia (Indjil) şi am aşezat blândeţe şi milostivire în sufletele celor care l-au urmat, iar cât priveşte monahismul, născocit de ei, Noi nu le-am prescris. Ei înşişi l-au întemeiat pentru mulţumirea lui Allah, dar nu l-au urmat cu dreptatea cuvenită. Astfel că, Noi i-am răsplătit pe acei dintre ei care au crezut, dar mulţi dintre ei s-au nelegiuit.

28. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah şi credeţi în Profetul Său[3004], pentru ca El (Allah) să vă dăruiască îndoit din milostivirea Sa şi să vă dea lumină, după care să mergeţi şi să fiţi mântuiţi. Căci Allah este Iertător şi Milostiv!

29. Pentru ca posesorii de Scriptură[3005] să afle că ei nu sunt în stare de nimic faţă de bunăvoinţa lui Allah[3006] şi că bunăvoinţa se află în mâna lui Allah şi că El o dăruieşte cui anume vrea! Căci, Allah este Marele Posesor de Bunăvoinţă!

[2985] Acest verset exprimă unele din bazele teologiei islamice, în sensul că Allah nu are început şi nici sfârşit, se află peste tot, este atotputernic şi nu poate fi imaginat de om într-un anume chip.

[2986] „Şase zile”: asupra acestei formule există diferite opinii, fiind vorba de zile, de ani sau de epoci îndelungate.

[2987] Arş: tron imaginar.

[2988] De-a lungul anului (după anotimpuri).

[2989] Prin Islam (Coran).

[2990] Aluzie la cei care şi-au cheltuit avuţiile lor înainte de cucerirea oraşului Mekka şi s-au dus la luptă, spre deosebire de cei care au vrut să facă asemenea sacrificii după cucerire.

[2991] Allah n-are nevoie de ajutor sau de împrumut, aici fiind vorba de ajutorarea celor nevoiaşi, pentru realizarea unei echităţi sociale.

[2992] O, Muhammed!

[2993] Indicându-le drumul spre Paradis.

[2994] Adică, diavolul.

[2995] Este vorba de Coran.

[2996] Referire la evrei şi la creştini. Se cere ca musulmanii să nu slăbească credinţa lor în Coran şi în Islam.

[2997] Adică, după ce se usucă, de secetă.

[2998] Djehim: una din multiplele denumiri ale Infernului.

[2999] Nu-i iubeşte Allah.

[3000] De la credinţa în Allah.

[3001] Hadid: de aici şi denumirea acestei Sura.

[3002] Tora (Tevrat) - lui Moise; Psalmii (Zebur) - lui David; Evanghelia {Indjil) – lui Isus; Coranul (Kur’ân) - Profetului Mahomed.

[3003] Isa - ibn-i - Meryem (Maryam).

[3004] Profetul Muhammed (S.A.V.).

[3005] Ehl-ül-Kitab: evreii şi creştinii, spre deosebire de Ehl-ül-Islam, adică, musulmanii.

[3006] În sensul că nu pot schimba bunăvoinţa lui Allah.

58. EL-MUDJADELE

(CEARTA) Sûra-58, Revelată la Medina: 22 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Allah a auzit vocea aceleia care pleda în faţa Ta[3007], împotriva soţului ei, şi se plângea lui Allah[3008]. Allah a auzit dialogul vostru. Căci, Allah aude şi vede!

2. Acei dintre voi care compară soţiile lor ca dosul mamelor lor[3009]! Ele nu sunt deloc ca mamele lor! Mamele lor sunt doar cele care le-au dat naştere! Într-adevăr, ei defăimează şi spun minciuni. Allah este Iertător şi Mărinimos!

3. Cei care socot soţiile lor ca dosul mamelor lor[3010] şi apoi renunţă la spusele lor, cei de acest fel să elibereze un rob, drept pedeapsă pentru ei, înainte de a se împreuna din nou[3011]. Aceasta este o rânduială pentru voi! Căci, Allah are cunoştinţă de faptele voastre!

4. Cel care nu poate aceasta[3012] să postească timp de două luni, una după alta, înainte de împreunare. Dacă nu poate, atunci, să dea de mâncare la şaizeci de săraci. Aceasta[3013], pentru credinţa voastră în Allah şi în Profetul Său! Acestea sunt orânduielile lui Allah, iar pentru cei care nu cred există o pedeapsă dureroasă!

5. Cei care se împotrivesc lui Allah şi Trimisului Său vor fi daţi peste cap aşa cum au fost daţi peste cap şi cei de dinaintea lor. Căci, Noi am făcut să coboare semne (versete) clare, iar pentru cei care nu cred există o pedeapsă umilitoare!

6. În ziua în care Allah îi va trezi (învia) pe toţi, El le va da de ştire faptele lor. Căci, Allah a ţinut socoteala lor, pe când ei le-au uitat, pentru că Allah este martorul tuturor lucrurilor!

7. Tu nu vezi oare că Allah ştie tot ce se află în ceruri, precum şi pe pământ? Nu există ca trei să vorbească între ei în taină pentru ca El să nu fie al patrulea şi nici patru, pentru ca El să nu fie al cincilea şi nici cinci, pentru ca El să nu fie al şaselea şi nici mai mulţi sau mai puţini decât aceştia pentru ca El să nu fie împreună cu ei, oriunde s-ar afla ei! Apoi, în Ziua Judecăţii, El le va da de ştire faptele lor. Căci, Allah este Atotştiutor!

8. Tu nu-i vezi oare pe cei cărora le-a fost interzis să clevetească în taină[3014]? Ei au început iarăşi să facă ceea ce le-a fost oprit şi se sfătuiesc în taină, între ei, cu păcătuire faţă de cel Trimis! Când ei vin la Tine[3015], Te salută într-un anume fel[3016], în care Allah nu Te salută[3017] şi vorbesc în sinea lor: „Oare de ce nu ne pedepseşte Allah pentru cele ce spunem noi?”Pentru ei va fi de-ajuns Iadul în care vor cădea! Cât de rău va fi acolo!

9. O, voi, credincioşi! Când vorbiţi în taină, între voi, nu vorbiţi cu păcătuire şi cu duşmănie şi împotriva Profetului şi vorbiţi cu evlavie şi cu pietate! Şi temeţi-vă de Allah! Căci, în faţa Lui veţi fi adunaţi!

10. Vorbirea lor în taină se datorează diavolului, ca să-i necăjească pe cei care cred, dar el nu le poate aduce vreo pagubă fără voia lui Allah! Credincioşii să se bizuie pe Allah!

11. O, voi, credincioşi! Când vi se spune la adunări: „Faceţi loc[3018]!”, atunci, faceţi loc! Pentru ca şi Allah să vă facă loc vouă! Iar când vi se spune: „Ridicaţi-vă!”, atunci, ridicaţi-vă[3019]! Pentru ca Allah, la rândul Său, să-i înalţe, după rang, pe acei dintre voi care au crezut şi au fost hărăziţi cu ştiinţă, deoarece Allah cunoaşte faptele voastre!

12. O, voi, credincioşi! Dacă vreţi să vorbiţi cu Profetul în taină, atunci, daţi mai înainte de pomană (sadaka). Aceasta va fi mai bine pentru voi şi mai cinstit. Iar dacă nu aveţi cu ce[3020], Allah este Iertător şi Milostiv!

13. Oare vă temeţi să daţi pomană înainte de vorba voastră de taină? Când n-o daţi şi Allah primeşte ruga voastră de iertare, atunci, ridicaţi-vă pentru rugăciune şi daţi obligaţia (zekāt) şi supuneţi-vă lui Allah şi Trimisului Său! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre![3021]

14. Tu nu-i vezi oare pe cei care iau drept chezaşi pe cei din poporul împotriva căruia Allah s-a mâniat? Ei nu fac parte nici dintre voi şi nici dintr- ai lor! Şi jură pe minciună, cu ştiinţă![3022]

15. Allah a pregătit pentru ei o pedeapsă aspră! Căci, este rău ceea ce fac ei!

16. Luând jurământul lor drept paravan, ei îi împiedică pe cei care merg pe drumul lui Allah. Pentru ei există o pedeapsă umilitoare!

17. Nu-i vor pune la adăpost, cu nimic, nici avuţiile lor şi nici copiii lor împotriva lui Allah! Căci, ei sunt oamenii Focului unde vor rămâne în veci!

18. În Ziua în care Allah îi va aduna pe toţi laolaltă, ei vor jura în faţa Lui aşa cum jură şi în faţa voastră[3023], socotind că le va fi de folos la ceva, dar ei sunt nişte mincinoşi!

19. Diavolul i-a luat în posesia lui, făcându-i să uite de pomenirea lui Allah. Ei sunt adepţii Diavolului! Oare adepţii Diavolului nu sunt cei care vor avea de pierdut?

20. Cei care se împotrivesc lui Allah şi Trimisului Său, tocmai aceştia se numără printre cei pierduţi!

21. Allah a prescris: „Într-adevăr, Eu sunt cel care va birui, precum şi Trimisul Meu!u Căci, Allah are Forţă şi este Puternic!

22. Tu (O, Muhammed!) nu-i vei vedea pe oamenii unui popor care cred în Allah şi în Ziua de-apoi să facă prietenie cu cei care se împotrivesc lui Allah şi Trimisului Său, chiar de-ar fi părinţii lor sau fiii lor sau fraţii lor sau chiar de-ar fi din tribul lor! Tocmai în inimile celor de acest fel a prescris El credinţă şi i-a întărit cu Duhul (Ruh) Său! El îi va introduce în Raiuri prin care curg râuri şi unde vor rămâne în veci! Căci, Allah a rămas mulţumit de ei, pentru că şi ei I-au adus mulţumiri![3024] Iată, tocmai aceştia sunt Prietenii lui Allah![3025] Iar Prietenii lui Allah vor fi cei mântuiţi!

[3007] O, Muhammed!

[3008] Potrivit tradiţiei vechi dintre arabi, dacă soţul spunea soţiei sale: „Tu eşti pentru mine ca şi spatele mamei mele”, soţia se considera divorţată. La plângerea unei femei în legătură cu această situaţie, Profetul nu i-a dat dreptate şi au fost revelate versetele din această Sura, prin care se poruncesc o serie de reglementări în relaţiile dintre soţ-soţie.

[3009] Se referă la tradiţia menţionată în nota de mai sus.

[3010] Adică divorţează de soţiile lor cu vorbele menţionate mai sus.

[3011] Înainte de a reveni asupra divorţului.

[3012] Adică, să elibereze un rob.

[3013] Este vorba de schimbarea condiţiilor de divorţ prin versetele de mai sus.

[3014] Este vorba de făţarnici, farisei.

[3015] O, Muhammed!

[3016] Salutul făţarnicilor era: „Es-sām-u aleyk!” („Moarte Ţie!”), în loc de: „Es-selam-u aleyk!” („Pace Ţie!”). Vezi şi Sura: 4, versetele: 46-48.

[3017] Despre răspunsul lui Allah la salutul Profetului Mahomed, vezi Sûra: 24, versetul: 6.

[3018] Pentru cei care vin după voi, pentru ca şi ei să participe la adunare.

[3019] Ca să intre Profetul şi cei care Îl urmează. Respect faţă de fruntaşii societăţii musulmane.

[3020] Să faceţi pomană.

[3021] Se aduc unele înlesniri în legătură cu cele poruncite în versetele anterioare.

[3022] Este vorba de unii evrei care se declarau musulmani, dar nu respectau nici legea mozaică şi nici Islamul.

[3023] Că sunt musulmani.

[3024] Unii dintre primii musulmani demonstrau credinţa lor faţă de Allah şi Profetul Său chiar şi prin unele excese.

[3025] Hizb-u-Allah (Hizbullah).

59. EL-HAŞR[3026]

(ADUNAREA) Sûra-59, Revelată la Medina: 24 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Laudă pe Allah tot ce se află în ceruri şi pe pământ, căci, El este Puternic şi înţelept!

2. El (Allah) este cel care i-a scos pe necredincioşii dintre cei cu Scriptură, din ţinuturile lor, la adunarea cea dintâi[3027]. Voi nu credeaţi că ei vor fi scoşi, iar ei credeau că cetăţile lor îi vor feri de Allah. Dar Allah a venit peste ei de acolo de unde nu se aşteptau şi a băgat spaimă în inimile lor. Ei şi-au ruinat locuinţele lor cu mâinile lor proprii, precum şi cu mâinile credincioşilor. Deci, luaţi pildă, o, voi, clarvăzători!

3. Şi dacă n-ar fi prescris Allah pentru ei pribegia, El i-ar fi pedepsit în lumea de-aici! Totuşi, în Lumea de-dincolo există, pentru ei, pedeapsa Focului!

4. Aceasta, pentru că ei s-au împotrivit lui Allah şi Trimisului Său. Iar pentru cel care se împotriveşte lui Allah şi Trimisului Său, Allah este aspru la pedepsire!

5. Faptul că aţi tăiat copacii de curmale sau i-aţi lăsat în picioare, cu rădăcinile lor, acestea s-au făcut cu voia lui Allah, pentru ca nelegiuiţii să se simtă umiliţi.

6. Pentru prăzile pe care Allah le-a dăruit Trimisului Său, din avuţiile lor, voi nu aţi folosit nici cai şi nici cămile[3028]. Căci, Allah acordă trimişilor Săi autoritate cui anume vrea, pentru că Allah este Atotputernic!

7. Tot ceea ce a făcut Allah ca să-i revină Trimisului Său, de la locuitorii cetăţii, aparţine lui Allah şi Trimisului Său şi celor apropiaţi (rude) şi orfanilor şi nevoiaşilor şi celor aflaţi pe drum, pentru ca acestea să nu treacă la cei avuţi dintre voi. Deci, primiţi ceea ce vă oferă Trimisul şi abţineţi-vă de la ceea ce El vă opreşte! Temeţi-vă de Allah! Căci, Allah este aspru la pedeapsă!

8. Ele (prăzile) se cuvin sărmanilor emigranţi[3029], care au fost scoşi din căminele lor şi au fost lipsiţi de avuţiile lor şi care se roagă pentru voia şi îndurarea lui Allah şi care speră ajutor de la Allah şi de la Profetul Său. Căci, tocmai aceştia sunt cei devotaţi!

9. Şi cei care s-au aşezat în Casă[3030], mai înainte, şi au primit credinţa[3031] îi iubesc pe cei care au emigrat la ei şi nu au în inimile lor vreun necaz pentru ceea ce li se oferă acestora[3032], întrucât, îi preferă pe ei, chiar dacă ei înşişi se află în lipsuri. Iar cei care se feresc de propria lor zgârcenie, aceia vor ajunge la salvare![3033]

10. Şi cei care vor veni după ei[3034] vor spune: „O, Doamne! Iartă-ne pe noi şi pe fraţii noştri pentru cei care au luat-o înaintea noastră în credinţă şi nu aşeza invidie în inimile noastre! Căci, - O, Doamne! - Tu eşti Blând şi Milostiv!”

11. Tu nu i-ai văzut oare pe cei făţarnici care spuneau confraţilor lor, necredincioşi, dintre cei cu Scriptură: „Dacă veţi fi scoşi[3035] noi vom ieşi împreună cu voi şi nu vom da ascultare nimănui şi niciodată în privinţa voastră şi dacă se va porni la luptă împotriva voastră, noi vă vom ajuta.” Dar Allah este martor că ei sunt, de fapt, nişte mincinoşi![3036]

12. Într-adevăr, dacă aceştia vor fi scoşi, ei nu vor ieşi împreună cu ei, iar dacă se va porni la luptă împotriva lor, nu-i vor ajuta şi dacă îi vor ajuta, îşi vor întoarce spatele lor[3037]. Apoi, ei nu vor primi ajutor!

13. Voi sădiţi în inimile lor o teamă mai mare decât Allah! Aceasta, pentru că ei fac parte dintr-un popor de nepricepuţi!

14. Ei nu se vor lupta cu voi, adunându-se laolaltă, decât din cetăţi întărite sau din spatele unor ziduri. Bravura lor este tare numai între ei! Tu îi consideri drept uniţi, dar inimile lor sunt împrăştiate. Aceasta, pentru că ei sunt un popor fără de minte[3038]!

15. Asemenea celor care au fost cu puţin timp înaintea lor şi care au gustat urmările faptelor lor şi au primit o pedeapsă dureroasă[3039].

16. Asemenea Diavolului care îi spune omului: „Nu crede!”, iar când acesta devine necredincios, el îi spune: „Eu sunt departe de tine, pentru că eu mă tem de Allah, Stăpânul Lumilor!”[3040]

17. Sfârşitul celor doi va fi în Foc, unde vor rămâne în veci! Aceasta va fi pedeapsa celor nelegiuiţi!

18. O, voi, credincioşi! Temeţi-vă de Allah! Şi fiecare să se preocupe de ceea ce pregăteşte pentru mâine[3041]! Deci, temeţi-vă de Allah! Căci, Allah are cunoştinţă de faptele voastre!

19. Şi nu fiţi ca cei care uită de Allah, iar El îi face să uite de ei înşişi! Căci, ei sunt cei rătăciţi!

20. Nu sunt la fel oamenii Focului şi cei demni de Rai! Cei vrednici de Rai sunt cei care se salvează!

21. De-am fi coborât Noi acest Coran pe un munte, Tu (O, Muhammed!) L-ai fi văzut în bucăţi, de umilinţă şi de smerenie faţă de Allah! Noi le dăm aceste pilde oamenilor pentru ca ei să chibzuiască!

22. El este Allah! În afară de El nu există idol (ilāh)! El este cunoscătorul celor tainice şi celor care se văd. El este Milos şi Milostiv!

23. El este Allah! In afară de El nu există idol (ilāh)! El este: Suveranul, Sfântul, împăciuitorul, Protectorul credinţei[3042], cel ce Veghează, cel Puternic, cel Măreţ şi fără seamăn în măreţie! Slavă lui Allah că este departe de cele ce îi asociază ei[3043]!

24. Allah este: Creatorul, Zămislitorul şi Cel Dătător de înfăţişare! Lui îi aparţin cele mai frumoase nume! Toate câte există în ceruri şi pe pământ preaslăvesc măreţia Lui! Căci, El este Puternic şi Înţelept!

[3026] EL-HAŞR: Adunare; de obicei se referă la Adunarea pentru Judecata de-apoi. Aici este vorba de adunarea oştirii musulmane pentru expulzarea din Medina a membrilor tribului iudaic NADIR, din cauza încălcării legământului de neutralitate, aceştia înclinând către idolatrii din Mekka, în fruntea cărora se afla vestitul Ebu-Sufyan, adversarul Profetului.

[3027] Referire la prima adunare a oştirii musulmane pentru surghiunirea membrilor tribului Nadir care au fost aşezaţi la Khaybar şi în alte părţi. Ulterior, pe vremea Califului Omar, ei au fost expulzaţi în Siria.

[3028] Bunurile obţinute prin plecarea evreilor expulzaţi din Medina, Profetul Mahomed le-a distribuit celor care emigraseră din Mekka (Muhadjirin), pentru că nu era vorba de o pradă de război, care ar fi revenit musulmanilor participanţi la luptă.

[3029] Muhadjirin: cei care au emigrat din Mekka la Medina, împreună cu Profetul sau după aceea.

[3030] Dâr: adică, la Medina. Ei se numesc: Ansar.

[3031] Islamul.

[3032] Emigranţilor (Muhadjirin).

[3033] Versetul aduce elogii musulmanilor din Medina pentru înţelegerea lor faţă de emigranţii din Mekka.

[3034] După primii musulmani, până la sfârşitul lumii.

[3035] Din căminele voastre.

[3036] Este vorba de ipocriţii care se declarau musulmani, dar colaborau cu fariseii.

[3037] Adică vor fugi.

[3038] Este vorba de făţarnici.

[3039] Versetul se referă la unii iudei din Medina care fuseseră izgoniţi pentru comportamentul lor necuviincios faţă de musulmani.

[3040] Diavolul îi va contesta la Judecata de-apoi pe cei pe care i-a abătut de la credinţa lor.

[3041] Adică, pentru Judecata de-apoi.

[3042] EI-Mü ‚minu, textual: Cel care crede, credincios. Noi am preferat formula de mai sus pentru a nu se pune în discuţie problema autodefinirii Divinităţii, prin calificativul: ,,Credincios”, această însuşire având un caracter etern, increat, ca şi Divinitatea însăşi, ceea ce se manifestă, prin mărturisirea credinţei în Allah, de către om.

[3043] Adică, idolatrii, necredincioşii.

60. EL-MUMTEHINE

(ÎNCERCATA) Sûra-60, Revelată la Medina: 13 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, voi, credincioşi! Nu luaţi drept chezaşi pe duşmanul Meu şi pe duşmanul vostru! Voi le arătaţi prietenie, devreme ce ei nu cred în Adevărul[3044] care a venit la voi. Ei îl persecută pe Trimis şi vă persecută pe voi înşivă, pentru că voi credeţi în Allah, Domnul vostru. Dacă voi porniţi la luptă pe drumul Meu şi pentru obţinerea mulţumirii Mele, atunci, cum să le arătaţi lor prietenie? Într-adevăr, Eu cunosc ceea ce tăinuiţi voi şi ceea ce spuneţi pe faţă! Iar cel care face aceasta se abate din calea cea dreaptă[3045]!

2. Dacă ei vă întâlnesc pe voi undeva, se vor declara duşmanii voştri şi vor întinde asupra voastră mâinile lor şi limbile lor, cu răutate, pentru ca voi să deveniţi necredincioşi.

3. În Ziua de-apoi nu vă vor fi de vreun ajutor nici rudele voastre şi nici copiii voştri. El va hotărî între voi, căci Allah vede faptele voastre!

4. Într-adevăr, pentru voi există o pildă bună la Abraham (Ibrahim) şi la cei aflaţi împreună cu el, când ei ziseră celor din neamul lor: „Noi suntem departe de voi şi de cei pe care îi adoraţi voi, în afara lui Allah! Noi vă tăgăduim pe voi! Intre noi şi voi s-a iscat o duşmănie şi o ură permanentă, până ce veţi crede în Allah cel Unic!” Afară de cele spuse de Abraham tatălui său: „Eu mă voi ruga pentru iertarea ta, deşi nu sunt în stare de ceva, în folosul tău, în faţa lui Allah[3046]!” „Doamne! În Tine avem noi încredere şi la Tine ne vom întoarce, căci, la Tine va fi întoarcerea!

5. O, Doamne! Nu ne face pe noi drept un motiv de intrigă faţă de cei care nu cred şi iartă-ne pe noi, Doamne! Căci, Tu eşti Puternic şi Înţelepţ!”

6. Într-adevăr, există o pildă bună la ei pentru voi şi pentru cei care au nădejde în Allah şi în Ziua de-apoi. Iar cine îşi întoarce spatele[3047] [să ştie că] Allah este de-ajuns pentru El însuşi şi Vrednic de laudă!

7. Se poate ca Allah să aducă prietenie între voi şi cei pe care i-aţi avut drept duşmani[3048]. Căci, Allah este Puternic, Allah este Iertător şi Milostiv!

8. Allah nu vă împiedică pe voi să faceţi binefaceri faţă de cei care nu s-au luptat împotriva voastră, în privinţa credinţei, şi care nu v-au scos din ţinuturile voastre şi să vă purtaţi cu dreptate faţă de ei. Căci, Allah îi iubeşte pe cei care se comportă cu dreptate![3049]

9. Dar Allah vă interzice să faceţi prietenie (alianţă) cu cei care s-au luptat împotriva voastră, în privinţa credinţei şi care v-au scos din ţinuturile voastre şi care au dat ajutor pentru alungarea voastră. Iar cei care devin prieteni cu ei, aceia sunt nelegiuiţi!

10. O, voi, credincioşi! Când femeile credincioase vin la voi, prin emigrare[3050], atunci, puneţi-le la încercare[3051]! Allah ştie bine credinţa lor! Iar dacă voi aflaţi că ele sunt credincioase, nu le mai înapoiaţi la necredincioşi! Căci, ele nu mai sunt permise lor şi nici ei nu mai sunt îngăduiţi pentru ele! Daţi înapoi ceea ce au cheltuit ei (soţii) pentru ele[3052] şi nu este păcat pentru voi dacă vă căsătoriţi cu ele, după ce le-aţi achitat darea de cinste[3053]. Şi nu faceţi cununie cu femeile necredincioase[3054]! Cereţi ceea ce aţi cheltuit pentru ele şi, de asemenea, să ceară şi ei[3055] ceea ce au cheltuit! Iată, aceasta este porunca lui Allah, care hotărăşte între voi! Căci, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

11. Şi dacă vreuna dintre soţiile voastre fuge la necredincioşi, iar voi luaţi pradă de la ei, atunci, daţi-le celor ale căror soţii au fugit atâta cât au cheltuit ei[3056]! Temeţi-vă de Allah, cel în care voi credeţi!

12. O, Tu, Profet! Când vin la Tine femeile credincioase ca să depună jurământul de credinţă, precum că nu-i vor asocia nimic lui Allah şi că nu vor fura şi nu vor săvârşi adulter şi nu-şi vor ucide copiii lor şi nu vor face nici un fel de nesăbuire cu mâinile şi cu picioarele lor şi nu Ţi se vor împotrivi, în fapte cuviincioase, atunci, primeşte jurămintele lor şi roagă-Te de Allah pentru mântuirea lor! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

13. O, voi, credincioşi! Nu vă împrieteniţi cu cei din poporul împotriva căruia s-a manifestat mânia lui Allah şi care se îndoiesc de Lumea de-apoi, aşa cum se îndoiesc necredincioşii despre cei din morminte[3057]!

[3044] Islamul, Coranul, Profetul.

[3045] Motivul revelării acestui verset ar fi fost acela că Profetul ţinea în taină viitoarea cucerire (a Oraşului Mekka), dar un poet din Medina, simţind acest lucru, a trimis familiei sale din Mekka nişte versuri cu aluzie la evenimentele care aveau să urmeze. Femeia care ducea versurile respective a fost prinsă, iar versurile respective au fost predate Profetului. Poetul a fost iertat (el se numea: Hatib ben Ebu-Balta şi făcea parte dintre apropiaţii Profetului).

[3046] Abraham promisese ruga sa de iertare pentru tatăl său, dar nu a fost lăsat, pe considerentul că cei rămaşi necredincioşi nu vor fi iertaţi.

[3047] Adică, cel care nu crede sau fuge.

[3048] Unii exegeţi au în vedere pe Ebu-Sufyan, cel mai înverşunat adversar al Profetului Mahomed, ştiindu-se că fiica acestuia a îmbrăţişat Islamul şi a devenit soţia Profetului, iar Ebu-Sufyan s-a lăsat înduplecat şi a devenit musulman, ca şi mulţi alţi idolatri.

[3049] Versetul reprezintă un îndemn la toleranţă faţă de non-musulmani şi adversari paşnici ai Islamului.

[3050] Femeile care emigrează de la Mekka la Medina.

[3051] Pentru a vedea dacă sunt cu adevărat credincioase.

[3052] Ceea ce au cheltuit bărbaţii lor, păgâni, pentru femeile respective, la căsătorie.

[3053] Numită: Mehr (Mahr).

[3054] Idolatre: cele menţionate mai sus, în verset.

[3055] Foştii soţi necredincioşi (pentru femeile credincioase).

[3056] Pentru soţiile necredincioase fugite.

[3057] Crezând că morţii nu vor învia.

61. EL-SAFF

(RÂNDUL) Sûra-61, Revelată la Medina: 14 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Toate cele aflate în ceruri şi pe pământ preaslăvesc pe Allah! Căci, El este Puternic şi înţelept!

2. O, voi, credincioşi! De ce vorbiţi despre ceea ce nu făptuiţi[3058]!

3. Este un mare dispreţ faţă de Allah să spuneţi ceea ce nu faceţi!

4. Allah iubeşte pe cei care luptă pe drumul Său în rânduri (Saff), ca şi cum ar fi o construcţie solidă[3059].

5. Când Moise (Musa) zise poporului său: „O, poporul meu! De ce oare mă supăraţi pe mine, devreme ce ştiţi că eu sunt trimisul lui Allah pentru voi?”, iar când ei s-au abătut, Allah a făcut ca inimile lor să se abată. Căci, Allah nu-i călăuzeşte pe nelegiuiţi!

6. Şi când Isus Fiul Mariei[3060], zise: „O, voi, Fiii lui Israel! Eu sunt trimisul lui Allah pentru voi, confirmând ceea ce a fost dat înaintea mea prin Tora (Tevrat) şi pentru a da de veste venirea, după mine, a unui mesager cu numele de Ahmed[3061]!” Iar când El (Muhammed) a venit cu dovezi, ei ziseră: „Aceasta este o vrăjitorie clară!”

7. Şi cine este mai nelegiuit decât cel care născoceşte calomnie despre Allah, atunci când este invitat la Islam? Iar Allah nu-i călăuzeşte pe cei de neam de nelegiuiţi!

8. Ei vor să stingă cu gurile (vorbele) lor Lumina lui Allah, dar Allah va desăvârşi Lumina Sa, chiar dacă necredincioşii nu vor aceasta!

9. El este cel care L-a trimis pe Mesagerul Său (Muhammed) pentru călăuzire şi cu credinţa Adevărului, ca să o pună deasupra tuturor credinţelor, chiar dacă idolatrii nu vor aceasta.

10. O, voi, credincioşi! Să vă arăt Eu o târguiala care să vă salveze de pedeapsa dureroasă!

11. Credeţi în Allah şi în Trimisul Său şi luptaţi pe drumul lui Allah cu avuţiile voastre şi cu fiinţa voastră! Aceasta este mai bine pentru voi, dacă vreţi să ştiţi!

12. El va ierta păcatele voastre şi vă va introduce în Raiuri, prin care curg râuri, precum şi în locuinţe plăcute, din grădinile Edenului! Aceasta va fi marea salvare!

13. Şi încă ceva, care vă va face plăcere: Ajutorul lui Allah şi apropiata cucerire[3062]! Deci, dă-le de veste celor care cred!

14. O, voi, credincioşi! Fiţi sprijinitorii lui Allah, aşa cum a spus Isus, Fiul Măriei[3063], către Apostoli[3064]: „Cine sunt cei care mă ajută pe drumul lui Allah?”, iar Apostolii ziseră: „Noi suntem cei care te sprijinim întru Allah!” Unii dintre Fiii lui Israel au crezut, în timp ce alţii n-au crezut! Noi i-am ajutat pe cei care au crezut, împotriva vrăjmaşilor lor, iar ei au devenit biruitori[3065]!

[3058] Musulmanii spuneau că ar cheltui toate avuţiile lor, dacă ar şti ce anume trebuie să facă pentru a obţine voia lui Allah.

[3059] Fără goluri, în zidire, aşa să fie şi rândurile în luptă.

[3060] Isa ibn-ü Meryem (Maryam).

[3061] Ahmed (Ahmad); „Lăudat!”; este vorba de Profetul Muhammed (Cel Lăudat). Această precizare din Coran, despre venirea unui profet cu numele de Ahmed (Muhammed), a dat naştere la diverse interpretări şi comentarii.

[3062] Este vorba de prevestirea cuceririi Oraşului Mekka de către musulmani (anul 630).

[3063] Isa ibn-ü Meryem.

[3064] Havariyyun.

[3065] Este vorba de cei care au răspuns la chemarea lui Isus în credinţa în Dumnezeul cel Unic.

62. EL-DJUM’A

(VINEREA)[3066] Sûra-62, Revelată la Medina: 11 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tot ce se află în ceruri şi pe pământ laudă pe Allah: Suveranul, cel Sfânt, Puternic şi înţelept!

2. El este cel care le-a trimis celor neştiutori[3067] un Mesager[3068] dintre ei, ca să le recite versetele Sale şi să-i purifice şi să-i înveţe Cartea şi înţelepciunea, deşi ei au fost, mai înainte, într-o rătăcire profundă!

3. Ca şi celor care vor urma după ei şi care nu li s-au alăturat încă lor[3069]. Căci, El este Puternic, Înţelept!

4. Aceasta este bunăvoinţa lui Allah, pe care El o dăruieşte cui anume vrea! Căci, El este Posesor de Mare Bunăvoinţă!

5. Pilda celor care au fost însărcinaţi cu Tora (Tevrat) şi care, apoi, n-au fost în stare s-o poarte seamănă cu pilda măgarului încărcat să transporte cărţi[3070]. Cât de rea este starea acelui popor care socoate versetele lui Allah drept minciuni! Căci, Allah nu călăuzeşte poporul de nelegiuiţi!

6. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „O, voi, iudei! Dacă voi socotiţi că sunteţi prietenii lui Allah, spre deosebire de ceilalţi oameni, atunci, rugaţi-vă pentru moartea voastră, dacă sunteţi sinceri!”

7. Dar ei nu se vor ruga pentru aceasta în veci, din pricina faptelor săvârşite, mai înainte, de mâinile lor. Iar Allah îi cunoaşte pe nelegiuiţi!

8. Tu spune-le: „Moartea, de care fugiţi, vă va găsi pe voi! Apoi, veţi fi întorşi la cel care cunoaşte pe cele tainice şi pe cele de faţă şi vă va da de ştire faptele voastre!”

9. O, voi, credincioşi! Când se face chemarea la rugăciune, în ziua de Vineri[3071], atunci, grăbiţi-vă pentru pomenirea lui Allah şi lăsaţi-vă negoţul! Aceasta va fi mai bine pentru voi, dacă vreţi să ştiţi!

10. Iar după îndeplinirea rugăciunii răspândiţi-vă pe faţa pământului şi căutaţi bunăvoinţa lui Allah şi pomeniţi-L mult pe Allah! Poate că veţi ajunge la salvare!

11. Dar ei[3072], când văd o afacere sau o petrecere, se risipesc şi Te lasă pe Tine în picioare[3073]! Tu spune-le: „Este mai bine lângă Allah decât la petrecere şi la negoţ, pentru că Allah este cel Dătător de agoniseală!”

[3066] El-Djum’a: Adunarea, slujba de Vineri, când musulmanii se adună la moschee pentru rugăciune, în grup.

[3067] Ummiyyin: cei care nu ştiu carte, neştiutori, ignoranţi, necunoscători în privinţa venirii Profetului Muhammed.

[3068] Profetul Mahomed.

[3069] Adică, pe alţi necredincioşi, care nu au devenit încă musulmani. Acest verset se referă la misiunea generală a Profetului Mahomed, considerat ultimul Profet până la Sfârşitul Lumii.

[3070] Măgarul duce cărţile, dar nu ştie ce se află în ele.

[3071] De aici denumirea acestei Sura (Cum’a).

[3072] Necredincioşii, idolatrii.

[3073] În sensul că se grăbesc spre acea afacere sau acea petrecere, fără să mai asculte recitarea Coranului sau alte îndemnuri despre credinţă.

63. EL-MUNAFIKUN

(FĂŢARNICII) Sûra-63, Revelată la Medina: 11 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când făţarnici vin la Tine[3074], ei zic: „Noi depunem mărturie că Tu eşti Trimisul lui Allah!” Şi Allah ştie că Tu eşti Trimisul Său! Allah este martor că făţarnicii sunt cei mincinoşi!

2. Ei iau jurămintele lor drept paravan, dar se îndepărtează de la drumul lui Allah. Cât de nefaste sunt faptele lor!

3. Aceasta, pentru că ei, întâi cred, iar apoi contestă. Şi inimile lor se împietresc, astfel încât nu mai pricep.

4. Şi când îi vezi, Te minunezi de chipurile lor, iar când vorbesc, Tu asculţi vorbele lor. Dar ei sunt ca nişte buşteni îmbrăcaţi! Şi socot că toate strigătele se îndreaptă împotriva lor. Dar ei vă sunt duşmani! De aceea, păzeşte-Te de ei! Ucide-i Allah! Iată cum se abat ei![3075]

5. Iar când li se spune: „Veniţi! Trimisul lui Allah se va ruga pentru iertarea voastră!”, atunci, ei îşi întorc capetele lor şi Tu îi vezi cum se îndepărtează plini de trufie.

6. Pentru ei este egal dacă Te rogi întru iertarea lor sau nu Te rogi întru iertarea lor. Allah nu-i va ierta niciodată! Pentru că Allah nu-i călăuzeşte pe cei de neam de făţarnici![3076]

7. Ei sunt cei care zic: „Nu daţi de pomană celor aflaţi lângă Trimisul lui Allah pentru ca ei să se împrăştie!” Dar, comorile din ceruri şi de pe pământ aparţin lui Allah! Însă, ipocriţii nu-şi dau seama!

8. Ei spun: „Desigur, dacă ne vom întoarce la Medina, cel puternic îl va scoate de acolo pe cel slab![3077]” Dar puterea aparţine lui Allah şi Trimisului Său, precum şi credincioşilor! Ipocriţii nu ştiu aceasta!

9. O, voi, credincioşi! Să nu vă abată pe voi nici avuţiile voastre şi nici copiii voştri de la pomenirea lui Allah! Iar cei care procedează astfel vor avea de pierdut!

10. Şi daţi de pomană din agoniselile cu care v-am hărăzit Noi, mai înainte de venirea morţii la careva dintre voi, când acela va spune: „Doamne! Dacă mi-ai da să mai zăbovesc încă un timp oarecare ca să dau de pomană şi să mă număr printre cei buni!”

11. Dar Allah nu va lăsa pe nimeni să mai zăbovească devreme ce i-a venit sorocul! Iar Allah are cunoştinţă de faptele voastre!

[3074] O, Muhammed!

[3075] După tradiţie, versetul are în vedere pe unii făţarnici vestiţi care participau la adunările Profetului, erau bine îmbrăcaţi, vorbeau frumos, dar stăteau rezemaţi de pereţi.

[3076] Şi acest verset are în vedere tot pe făţarnicii care contestau spusele lor de mai înainte, pentru a se apăra în faţa unor dovezi clare.

[3077] Făţarnicii se credeau superiori credincioşilor şi, de aceea, plănuiau ca, la întoarcerea din expediţie, să-L îndepărteze pe Profet din Medina, în favoarea lui Abdullah, socotit căpetenia celor puternici.

64. EL-TEGABUN

(ÎNŞELAREA) Sûra – 64, Revelată la Medina: 18 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tot ce se află în ceruri şi pe pământ preaslăvesc pe Allah! Lui aparţine împărăţia şi Lui i se cuvine lauda! Căci, El este Atotputernic!

2. El v-a creat pe voi! Iar unii dintre voi sunteţi necredincioşi, pe când alţii sunteţi credincioşi. Allah cunoaşte faptele voastre!

3. El a creat cerurile şi pământul cu adevărat şi v-a dat vouă înfăţişare, făcându-vă cu chipuri frumoase! Căci, la El va fi întoarcerea!

4. El ştie ce anume există în ceruri şi pe pământ şi cunoaşte ceea ce tăinuiţi şi ceea ce daţi pe faţă! Într-adevăr, Allah ştie ce se află în piepturile (inimile) voastre!

5. N-a ajuns la voi vestea despre cei de dinaintea voastră care nu credeau? Ei au gustat urmările faptelor lor![3078] Pentru ei există o pedeapsă dureroasă![3079]

6. Aceasta, întrucât veniseră la ei trimişii cu dovezi clare, dar ei le-au zis: „Oare un om să ne călăuzească pe noi?” şi i-au contestat şi şi-au întors spatele lor! Dar Allah s-a pus la adăpost de ei! Căci, Allah este Bogat şi Vrednic de slavă!

7. Necredincioşii cred că ei nu vor fi înviaţi! Tu (O, Muhammed!) spune-le: „Dimpotrivă! Voi veţi fi, negreşit, înviaţi! Apoi, vi se vor da de ştire faptele voastre! Iar aceasta este ceva uşor pentru Allah!”

8. Deci, credeţi în Allah şi în Trimisul Său, precum şi în Lumina[3080] pe care v-am coborât-o Noi! Căci, Allah cunoaşte faptele voastre!

9. Ziua adunării voastre laolaltă, pentru Ziua Adunării, va fi ziua aceea în care se va vedea cine anume a fost înşelat![3081]Într-adevăr, cine crede în Allah şi săvârşeşte fapte bune, El va şterge faptele sale şi îl va introduce în Raiuri, prin care curg râuri şi unde va rămâne pe veci. Iată, aceasta este marea salvare!

10. Cât priveşte pe cei care nu cred şi socot versetele Noastre drept minciuni, ei vor fi daţi Focului, unde vor rămâne pe veci. Cât de rău este locul acela!

11. O nenorocire nu vine, ca nenorocire, decât cu voia lui Allah! Iar cât priveşte pe cel care crede în Allah, El călăuzeşte inima sa. Căci, Allah este Atotştiutor!

12. Deci, supuneţi-vă lui Allah şi supuneţi-vă Trimisului Său! Dacă voi întoarceţi spatele vostru, aflaţi că Trimisului Nostru Îi revine doar sarcina propovăduirii clare!

13. Allah! În afara Lui nu există idoli (ilāh)! Numai pe Allah să se bizuie cei care cred!

14. O, voi, credincioşi! Unele dintre soţiile voastre şi unii dintre copiii voştri sunt duşmanii voştri[3082]. Deci, feriţi-vă de ei! Iar dacă iertaţi şi treceţi cu vederea, atunci, aflaţi că şi Allah este Iertător şi Milostiv!

15. Într-adevăr, avuţiile voastre şi copiii voştri sunt doar motive de intrigă pentru voi, dar alături de Allah se află răsplata cea mare[3083]!

16. Atunci, temeţi-vă de Allah, cât sunteţi în stare şi luaţi seama şi supuneţi-vă şi oferiţi pomană pentru binele propriilor voastre suflete! Căci, cel care îşi fereşte sufletul său de zgârcenie, tocmai acela va ajunge la salvare!

17. Dacă voi îi veţi oferi lui Allah un dar pe cinste, atunci, El vă va da înapoi îndoit şi vă va ierta pe voi. Căci, Allah este Recunoscător şi Blând!

18. Şi este Cunoscătorul celor tainice şi de la vedere, Puternic şi Înţelept!

[3078] Au fost nimiciţi prin tot felul de catastrofe (Potop ş.a.).

[3079] La Judecata de-apoi.

[3080] Este vorba de Coran.

[3081] Allah sau necredincioşii, care credeau că ei îl înşeală pe Allah. De aici şi denumirea acestei Sura.

[3082] Pentru că îi pot împiedica de la fapte bune. Vezi şi nota: 2.

[3083] Se spune că, atunci când musulmanii din Mekka se hotărau să emigreze la Medina, soţiile şi copiii lor încercau să-i împiedice, vorbindu-le despre dificultăţile pe care le vor avea, iar cei hotărâţi să emigreze vroiau să-i pedepsească pe copiii şi soţiile lor. Atunci, au fost revelate versetele de mai sus pentru iertarea lor. Totuşi, în versetele menţionate se face referire şi la posibilitatea că unii copii sau avuţiile pot determina ca oamenii să păcătuiască, cerându-se atenţie în aceste privinţe.

65. EL-TALAK

(DIVORŢUL) Sûra – 65, Revelată la Medina: 12 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, Tu, Profet! Când divorţaţi de soţiile voastre[3084], divorţaţi la termenele lor[3085] şi socotiţi şi termenele lor. Temeţi-vă de Allah, Domnul vostru, şi nu le daţi afară din casele lor, iar ele să nu plece, dacă n-au săvârşit vreun adulter dovedit! Iată limitele poruncite de Allah! Cine depăşeşte hotarele stabilite de Allah, acela păcătuieşte împotriva lui însuşi. Tu nu ştii! Dar se poate ca Allah să facă să apară ceva[3086].

2. Iar când ele îşi împlinesc termenele lor[3087], ori le ţineţi cu bunătate, ori vă despărţiţi de ele cu bunătate. Şi luaţi, dintre voi, doi martori de încredere şi depuneţi mărturie pentru Allah! Iată, acesta este îndemnul pentru cei care cred în Allah şi în Ziua de-apoi! Iar pentru cel care se teme de Allah, El îi oferă o ieşire!

3. Şi îi dăruieşte agoniseală de unde el nu speră. Iar cine se bizuie pe Allah, pentru acela El va fi de-ajuns. Căci, Allah duce la îndeplinire porunca Sa! Pentru că Allah a predestinat toate lucrurile!

4. Dacă aveţi îndoieli faţă de soţiile voastre, în privinţa perioadei de aşteptare[3088], atunci, aceasta este de trei luni pentru cele care nu mai speră să aibă ciclu, precum şi pentru cele care nu au avut încă ciclu[3089]. Cât priveşte pe cele însărcinate, pentru ele termenul este până la lepădarea sarcinii lor[3090]. Iar pentru cine se teme de Allah, El porunceşte înlesnire în treburile sale[3091]!

5. Iată, aceasta este porunca lui Allah, revelată de El pentru voi! Iar cât priveşte pe cel care se teme de Allah, El şterge păcatele sale şi-i măreşte răsplata[3092]!

6. Faceţi ca ele[3093] să locuiască acolo unde locuiţi voi, după posibilităţile pe care le aveţi şi nu le produceţi greutăţi, pentru strâmtorarea lor[3094]! Iar dacă ele sunt gravide, atunci, să le întreţineţi până la uşurarea lor de sarcina lor! Dacă ele alăptează pentru voi[3095], atunci, daţi-le răsplata cuvenită şi înţelegeţi-vă între voi aşa cum se cuvine! Iar dacă aveţi greutăţi, atunci, să-l alăpteze altcineva.

7. Cel care posedă avuţie, să dea după avuţia sa, iar cel care posedă avuţie limitată, să dea din agoniseala hărăzită de Allah. Căci, Allah nu încarcă pe nimeni peste ceea ce i-a dăruit. Allah va aduce, după o greutate, o uşurare!

8. Şi câte cetăţi nu s-au ridicat împotriva poruncilor Domnului lor şi trimişilor Săi! Iar Noi le-am făcut să dea socoteală, cu asprime şi le-am pedepsit cu pedeapsă umilitoare[3096].

9. Ele au gustat urmările faptelor lor, iar urmarea faptelor lor a fost pieirea lor!

10. Allah a făgăduit pentru ei o pedeapsă aspră. Deci, temeţi-vă de Allah - O, voi cei pricepuţi! -, care credeţi! Într-adevăr, Allah a coborât pentru voi un motiv de îndemnare[3097]!

11. Precum şi un Mesager[3098] care să vă recite versetele Sale, în mod clar şi ca să-i scoată din întuneric la lumină pe cei care cred şi săvârşesc fapte bune. Într-adevăr, pe cei care cred în Allah şi săvârşesc fapte demne de laudă El îi va introduce în Raiuri, prin care curg râuri şi unde ei vor rămâne în veci. O astfel de agoniseală a pregătit Allah pentru cei de acest fel!

12. Allah, El este cel care a creat cele şapte ceruri şi, asemenea lor, pământul! Între acestea El coboară porunca Sa ca să se ştie că Allah este Atotputernic şi că Allah cuprinde totul cu ştiinţa Sa!

[3084] Versetul se adresează, prin Profet, tuturor musulmanilor.

[3085] Iddet: perioada de aşteptare pentru o femeie divorţată, ca să se poată recăsători.

[3086] S-ar putea ca părţile să se împace în intervalul poruncit.

[3087] Este vorba de terminarea a trei cicluri la femei.

[3088] Pentru femeile divorţate.

[3089] Pentru femeile căsătorite şi divorţate (cu ciclu normal).

[3090] Adică, până la naştere.

[3091] Versetul îndeamnă la evitarea divorţului pe cât posibil, cu excepţia unor cazuri de forţă majoră, întrucât, Allah detestă divorţul.

[3092] Dacă respectă cele poruncite.

[3093] Soţiile despărţite.

[3094] Femeia divorţată nu trebuie silită să plece de acasă până la împlinirea termenului prescris, întrucât s-ar putea să intervină împăcarea.

[3095] Copilul al cărui tată sunteţi.

[3096] Este vorba de diverse forme de pedeapsă lumească (secete, cutremure, potop ş.a.), afară de pedeapsa din Lumea de-apoi.

[3097] Coranul (Kur’an).

[3098] Profetul Mahomed (Muhammed).

66. EL-TAHRIM

(INTERDICŢIA) Sûra-66, Revelată la Medina: 12 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, Tu, Profet! De ce oare, pentru satisfacţia soţiilor Tale, îţi interzici, Ţie însuţi, ceea ce Allah Ţi-a îngăduit?[3099] Căci, Allah este Iertător şi Milostiv!

2. Într-adevăr, Allah vă îngăduie să vă dezlegaţi de jurămintele voastre! Pentru că Stăpânul vostru este Allah! El este Ştiutor,Înţelept!

3. Când Profetul i-a destăinuit o taină uneia dintre soţiile Sale, ea a povestit aceasta celorlalte, iar Allah i-a dat de ştire Profetului. El (Profetul) îi dezvăluise doar o parte şi renunţase la altă parte. Atunci, ea i-a zis: „Cine Ţi-a spus aceasta?”, iar El (Profetul) i-a spus: „Cel Ştiutor şi Cunoscător!”[3100]

4. Dacă vă veţi ruga amândouă[3101] de Allah, va veni iertarea voastră, după ce inimile voastre s-au abătut[3102], iar dacă vă veţi sprijini una pe alta împotriva Lui[3103], atunci, aflaţi că Allah este prietenul Său; şi Gabriel[3104] şi credincioşii cei buni, precum şi îngerii, de asemenea, vor fi, după aceasta, sprijinitorii Săi[3105].

5. Şi dacă se întâmplă ca El să divorţeze de voi, atunci, Domnul Său vă va înlocui cu soţii mai bune decât voi, supuse, credincioase, devotate, evlavioase, adoratoare, care postesc, foste căsătorite sau fecioare.

6. O, voi, credincioşi! Feriţi-vă pe voi înşivă şi familiile voastre de Focul care se întreţine cu oameni şi cu pietre[3106], peste care veghează îngeri plini de asprime, care nu se împotrivesc lui Allah faţă de poruncile Sale şi care îndeplinesc poruncile Sale!

7. O, voi, cei care nu credeţi! Nu prezentaţi scuze, astăzi[3107]! Într-adevăr, veţi fi răsplătiţi pe măsura faptelor voastre[3108]!

8. O, voi, credincioşi! Rugaţi-vă de Allah pentru iertare cu o căinţă sinceră! Se poate ca Domnul vostru să acopere faptele voastre de păcate şi să vă introducă în Raiurile prin care curg râuri; în Ziua în care Allah nu va face să roşească Profetul Său şi cei care credeau împreună cu El. Căci, Lumina lor va alerga în faţa lor şi în dreapta lor, în timp ce ei vor spune: „Doamne, întregeşte Lumina noastră şi iartă-ne pe noi, căci, Tu eşti cel Atotputernic!”

9. O, Tu, Profet! Tu luptă împotriva necredincioşilor şi fariseilor şi fii aspru faţă de ei! Căci, locul lor de refugiu va fi Iadul şi ce loc rău este acela!

10. Allah a dat ca pildă, celor care nu cred, soţia lui Noe (Nuh) şi soţia lui Lot (Lut), amândouă cununate cu doi robi de-ai Noştri, oameni de bine. Apoi, amândouă i-au trădat, iar ei nu au fost în stare să le fie de folos cu nimic, faţă de Allah, şi li se va spune: „Intraţi în Foc, amândouă, împreună cu cei care sunt oamenii Iaduluil!”

11. Şi le-a dat Allah drept pildă, celor care cred, pe soţia Faraonului, care spusese: „Doamne! Clădeşte pentru mine o locuinţă în Rai, lângă Tine, şi salvează-mă de Faraon (Fir’avn) şi de cele ce face el şi scapă-mă de poporul de nelegiuiţii”[3109]

12. De asemenea, [El a dat ca pildă] pe Maria, fiica lui Imran[3110], care şi-a păstrat cinstea sa, iar Noi i-am suflat din duhul Nostru[3111] şi ea a socotit adevărate vorbele Domnului ei, precum şi Scripturile Sale şi a rămas printre cei devotaţi.

[3099] Acest verset este pus în legătură cu un fapt din viaţa de familie a Profetului, Într-una din zile, El zăbovise mai mult la una din soţiile Sale (Zeynep), unde băuse şerbet de miere, ceea ce provocase invidia celorlalte soţii ale Sale, acestea conjurând să spună că: „miroase urât”. Profetul le-a promis că nu va mai gusta şerbetul de miere, fără a bănui că este vorba de o conjuraţie. Mai sunt şi alte versiuni în legătură cu acest episod.

[3100] După tradiţie, este vorba de Hafsa, una din soţiile Profetului, care n-a putut păstra secretul despre ceea ce îi spusese Profetul, iar Allah l-a avertizat pe Profet în legătură cu acest fapt. După unii exegeţi, ar fi vorba de „şerbetul de miere”, amintit mai sus, iar după alţii ar fi vorba de unele probleme de stat (Califii de după moartea Profetului).

[3101] Este vorba de Hafsa şi Aişa, două dintre soţiile Profetului, implicate în secretul amintit.

[3102] „Atunci veţi fi iertate”.

[3103] Împotriva Profetului.

[3104] Îngerul Gabriel (Djebrail).

[3105] Cu acest verset, cele două soţii ale Profetului au fost avertizate.

[3106] Zei, idoli, ciopliţi din pietre.

[3107] În Ziua Judecăţii.

[3108] În sensul de pedeapsă.

[3109] Soţia Faraonului se închinase lui Moise (Musa), fapt pentru care Faraonul o legase de mâini şi de picioare şi o lăsase sub Soarele arzător, cu o piatră grea pe pieptul ei, dar ea, în momentul morţii, se rugase în felul versetului de mai sus, crezând în Allah cel Unic.

[3110] Meryem bintü Imran: este vorba de familia lui Amran, din care făcea parte şi Fecioara Maria (Mama lui Isus).

[3111] Ruh Duh, Spirit (Divin).

67. EL-MÜLK

(ÎMPĂRĂŢIA)[3112] Sûra-67, Revelată la Mekka: 30 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Fie binecuvântat cel care are în mâna Sa Împărăţia şi este Atotputernic!

2. Cel care a creat moartea şi viaţa, ca să încerce cine anume dintre voi este mai bun în fapte! Căci, El este Puternic şi Iertător!

3. Cel care a creat cele şapte ceruri, aşezate în straturi, astfel că Tu nu vezi vreo nepotrivire în Creaţia celui Milostiv.[3113]Uită-Te din nou: Oare observi vreo nepotrivire?

4. Apoi, întoarce-Ţi iarăşi privirea Ta, încă de două ori: Privirea Ta se va întoarce la Tine neputincioasă şi slăbită[3114]!

5. Noi am împodobit cerul lumesc[3115] cu candele (cu lumini) şi le-am desemnat să-i lovească pe diavoli[3116] deoarece Noi am pregătit pentru ei pedeapsa Infernului.

6. Şi pentru cei care nu cred în Domnul lor există pedeapsa Iadului! Şi ce loc rău este acela!

7. Când vor fi aruncaţi în el, ei vor auzi gemete, în timp ce el va clocoti;

8. Gata să crape de furie! Ori de câte ori se aruncă în el o ceată, paznicii de acolo îi vor întreba: „Oare n-a venit la voi un propovăduitor[3117]?”

9. Ei vor spune: „Da! A venit la noi cineva pentru îndemnare, dar noi l-am socotit mincinos şi i-am zis: [[Allah n-a coborât nimic! Voi nu vă aflaţi decât într-o mare rătăcire!]]”

10. Şi vor spune : „Dacă am fi dat ascultare sau dacă am fi priceput, noi nu am fi printre cei din Infernul pârjolitor!”

11. Deci, ei vor recunoaşte păcatele lor. Piară oamenii Infernului pârjolitor!

12. Cât priveşte pe cei care se temeau de Domnul lor, fără să-L vadă, pentru ei există mântuire şi o răsplată mare!

13. Fie că vorbiţi în taină, fie că spuneţi pe faţă, El ştie ce anume se află în inimile voastre!

14. Să nu cunoască ceea ce a creat El însuşi? Într-adevăr, El este Binevoitor şi Binecunoscător!

15. El este cel care a desemnat pentru voi pământul! Umblaţi, deci, prin colinele sale şi consumaţi din cele dăruite de El pentru agoniseală! Căci, la El va fi deşteptarea[3118]!

16. Oare voi sunteţi convinşi că cel din Cer nu va face să vă înghită pământul? Iată că el se cutremură deja!

17. Sau sunteţi siguri că cel din Cer nu va trimite asupra voastră un uragan cu pietre? Atunci veţi afla care anume a fost avertismentul Meu!

18. Şi cei de dinaintea lor[3119] i-au socotit mincinoşi[3120]. Dar cum a fost pedeapsa Mea faţă de ei!?[3121]

19. Oare nu văd ei, deasupra lor, păsările cum anume se strâng şi se întind? Cine le ţine acolo, dacă nu cel Milostiv? Căci, El vede totul!

20. Sau, care este oştirea voastră ca să vă ajute pe voi împotriva celui Milostiv[3122]? Necredincioşii se află în rătăcire!

21. Sau, cine este acela care să vă dea agoniseala voastră, dacă El opreşte la Sine agoniseala? Dar ei (necredincioşii) se îndârjesc în trufia lor şi în refuzul lor[3123]!

22. Oare este mai bine călăuzit cel care merge cu faţa plecată sau cel care merge, la fel, pe drumul drept[3124]?

23. Tu (O, Muhammed!) spune-le: „El este cel care v-a creat şi v-a dat vouă auz şi văz şi inimă! Dar voi sunteţi puţin recunoscători!”

24. Tu [mai] spune-le: „El este cel care v-a împrăştiat pe pământ şi în faţa Lui vă veţi aduna!”

25. Dar ei spun: „Pe când această făgăduială, dacă sunteţi sinceri[3125]?”

26. Tu spune-le: „Această ştiinţă se află numai la Allah! Iar Eu[3126] sunt doar cel care avertizează în mod clar!”

27. Apoi, când ei vor vedea aceasta mai aproape, atunci feţele necredincioşilor se vor înnegri şi li se va spune: „Iată ceea ce căutaţi voi!”

28. Tu spune-le: „Vedeţi voi? Fie că Allah Mă va nimici pe Mine, împreună cu cei aflaţi lângă Mine, fie că se va îndura de Noi, cine ar putea să-i apere pe necredincioşi de pedeapsa dureroasă[3127]?”

29. Tu spune-le: „El este Milostiv! Noi credem în El şi ne bizuim pe El! Iar voi veţi afla cine anume se găseşte în rătăcire evidentă!”

30. Tu [mai] spune-le: „Vedeţi voi? Dacă apa voastră ar pătrunde, dimineaţa, în adâncuri, cine v-ar putea aduce apă de la izvor[3128]?”

[3112] Această Sura este cunoscută şi sub denumirea de: Tebareke (Fie binecuvântat!), ea numărându-se printre celelalte Sûra-le consacrate şi des lecturate (Yasin, Amme ş.a.).

[3113] Toate cele şapte ceruri fiind perfect egale între ele şi desăvârşite.

[3114] Pentru că nu va putea constata vreo defecţiune în perfecţiunea cerurilor.

[3115] Cerul cel mai de jos, apropiat de pământ.

[3116] Referire la stele căzătoare care, potrivit unor exegeţi, reprezintă adevărate pietre pentru alungarea diavolilor din ceruri, unde vor să ajungă pentru aflarea tainelor divinităţii.

[3117] Un profet, ca să vă îndemne la credinţă.

[3118] În sensul de: Înviere.

[3119] A contemporanilor Profetului (necredincioşii).

[3120] Pe profeţii lor.

[3121] Au fost aspru pedepsiţi, prin diferite catastrofe.

[3122] Contra mâniei lui Allah.

[3123] De a accepta îndemnul la Islam.

[3124] În acest verset se face deosebire între cel care se socoate vinovat de păcate şi cel care merge pe drumul cel drept al credinţei.

[3125] Este vorba de pedeapsa făgăduită de Allah celor care nu credeau.

[3126] Profetul Muhammed (S.A.V.).

[3127] Profetul a primit poruncă să declare necredincioşilor care unelteau să-L ucidă odată cu adepţii Săi că, oricum, nu vor scăpa de pedeapsa făgăduită.

[3128] Ar rămâne fără apă, dacă Allah nu le-ar da apa necesară existenţei lor.

68. EL-KALEM

(CONDEIUL)[3129] Sûra-68, Revelată la Mekka: 52 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Nun[3130]! [Jur!] Pe Kalemul şi pe ceea ce scriu ei[3131]!

2. Că, prin bunăvoinţa Domnului Tău[3132], Tu nu eşti nebun[3133]!

3. Că, pentru Tine există o răsplată veşnică!

4. Că, Tu ai, într-adevăr, o însuşire măreaţă[3134]!

5. Apoi, Tu vei vedea şi vor vedea şi ei,

6. Care anume dintre voi este cel aiurit!

7. Într-adevăr, Domnul Tău ştie cine se abate din drumul Său şi cine anume se călăuzeşte bine.

8. Tu nu Te lua după cei care socot minciuni[3135]!î

9. Ei ar dori ca Tu să fii prietenos faţă de ei şi ei să fie prietenoşi [cu Tine].

10. Tu nu Te lua după cel care jură, el fiind dispreţuit![3136]

11. El este defăimător şi clevetitor,

12. Cel care împiedică binele, este nelegiuit şi păcătos!

13. Este lacom şi, afară de aceasta, un bastard!

14. Chiar dacă ar avea avuţie şi copii[3137].

15. Când versetele Noastre sunt recitate în faţa lui, el spune: „Poveşti de-ale înaintaşilor!”

16. Noi îl vom stigmatiza pe nas[3138]!

17. Noi îi vom încerca pe ei[3139] aşa cum i-am încercat şi pe posesorii de ogoare care juraseră că dimineaţa vor culege recoltele lor[3140].

18. Căci, ei nu ziseseră: „Dacă vrea Allahl”

19. Apoi, din porunca Domnului Tău, el (ogorul) a fost pustiit pe când ei dormeau.

20. Iar dimineaţa a fost ca şi cules!

21. Dimineaţa, ei ziseră unii altora:

22. „Porniţi la recoltat, dacă vreţi să recoltaţi!”

23. Deci, ei merseră, şoptind unii altora:

24. „Astăzi, nici un sărman nu va intra la voi!u

25. Şi porniră dimineaţa, devreme, cu zgârcenie, deşi erau înstăriţi!

26. Dar când au văzut[3141], ei ziseră: „Într-adevăr, noi suntem pe un alt drum!”

27. „Ba! Mai degrabă, am fost puşi să fim lipsiţi [de recoltă]!”

28. Cel mijlociu dintre ei zise: „Nu v-am spus eu să-I aduceţi laudă [lui Allah]?”

29. Ei ziseră: „Slavă Domnului nostru! Am fost nişte nelegiuiţi!”

30. Şi începură să se învinuiască unii pe alţii.

31. Şi ziseră: „Vai de noi! Am fost nişte răzvrătiţii

32. S-ar putea ca Domnul nostru să ne dea ceva mai bun, în locul aceluia. Căci, noi vrem mulţumirea Domnului nostrul”

33. Iată, aceasta a fost pedeapsa[3142]! Iar pedeapsa cea din urmă va fi mai mare! Dacă ştiau ei!...

34. Pentru cei pioşi există, lângă Domnul lor, Raiurile pline de binefaceri.

35. Oare putem să-i socotim pe musulmani ca nişte nelegiuiţi?

36. Ce se întâmplă cu voi? Cum judecaţi voi?

37. Sau aveţi o Carte după care învăţaţi?

38. Şi în care găsiţi ce anume este pe placul vostru?

39. Sau aţi căpătat de la Noi un jurământ, care să ţină până în Ziua Învierii şi să vă satisfacem dorinţele voastre?

40. Tu (O, Muhammed!) întreabă-i, care anume dintre ei va fi zălog pentru aceasta?

41. Sau ei au idoli[3143]? Atunci, ei să-şi aducă pe idolii lor, dacă sunt pentru adevăr!

42. In ziua în care li se vor vedea picioarele şi vor fi chemaţi să se prosterneze, ei nu vor avea putere.

43. Atunci, privirile lor se vor lăsa în jos şi vor fi copleşiţi de ruşine[3144]. Căci, ei au fost îndemnaţi la prosternare când erau sănătoşi.

44. Tu lasă-i pe seama Mea pe cei care socot minciună acest Hadis[3145]! Noi îi vom conduce, încet, pe acolo pe unde ei nici nu-şi vor da seama[3146]!

45. Eu le dau termen! Într-adevăr, stratagema Mea este zdrobitoare!

46. Sau Tu ceri de la ei o răsplată, iar ei se simt încărcaţi de poveri?

47. Sau posedă ei tainele şi scriu astfel?

48. Tu (O, Muhammed!) rabdă cu statornicie faţă de porunca Domnului Tău şi să nu fii ca cel din peşte care a strigat atunci când s-a sufocat[3147]!

49. Dacă n-ar fi ajuns milostivirea Domnului său, el ar fi fost aruncat pe loc gol, plin de ruşine.

50. Apoi, Domnul său l-a ales şi l-a făcut să se numere printre cei buni[3148].

51. La auzul propovăduirii prin Cuvânt[3149], necredincioşii sunt gata să Te facă să încremeneşti sub privirile lor[3150] şi ei spun: „El este nebun!”

52. Dar El (Coranul) nu este altceva decât Cuvântul pentru toate lumile[3151]!

[3129] EL-KALEM (AL-KALAM); a se vedea primul verset. Această Sura se mai numeşte şi SÛRA-NUN, după prima literă „N” din primul verset.

[3130] N (se citeşte: Nun!): literă enigmatică. După unii exegeţi ar fi vorba de călimară.

[3131] Adică, îngerii care notează faptele oamenilor.

[3132] O, Muhammed!

[3133] Ca şi mulţi alţi profeţi din trecut, Profetul Mahomed, de asemenea, fusese luat în derâdere de către necredincioşi, precum şi de idolatri, prin tot felul de epitete şi acuzaţii. Versetul de mai sus respinge categoric astfel de epitete.

[3134] În sensul că este perfect, desăvârşit.

[3135] Versetele lui Allah şi pe Profet.

[3136] Versetul are în vedere o anume persoană vestită pentru defăimările la care recurgea. Se spune că ar fi vorba de un oarecare: Velid ibn-i Mugîre, Profetul fiind avertizat în legătură cu purtările acestuia.

[3137] Tot să nu crezi în el!

[3138] În bătălia de la Bedr (Badr), Velid ibn-i Mugîre şi-a pierdut nasul, printr-o lovitură de sabie.

[3139] Pe interlocutorii Profetului, care îl contestau.

[3140] După tradiţie, un proprietar de grădină oferea săracilor din recolta obţinută, dar copiii lui l-au convins să nu le mai dea nimic, fapt pentru care recolta i-a fost arsă în întregime, tocmai în dimineaţa când urmau s-o culeagă.

[3141] Ogorul pârjolit.

[3142] Lumească.

[3143] Pe care îi asociază lui Allah.

[3144] În sensul că se va dovedi ignoranţa lor.

[3145] Hadis: eveniment, faptă. Aici este vorba de Coran.

[3146] Adică, spre pedeapsa Iadului.

[3147] Este vorba de profetul Ionas (Yunus), care fusese înghiţit de peşte, după ce fusese aruncat în mare.

[3148] În sensul că Yonas (Yunus) a fost desemnat profet.

[3149] Prin recitarea Coranului, cu pomenirea lui Allah.

[3150] Pline de ură.

[3151] Adică, pentru toţi cei de pe pământ şi din ceruri (oameni, îngeri), având caracter universal.

69. EL-HAKKA

(ADEVĂRUL) Sûra-69, Revelată la Mekka: 52 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Iată ceea ce se va adeveri[3152]!

2. Ce se va adeveri?

3. Şi cine Îţi va spune ce anume se va adeveri?[3153]

4. [Popoarele] Semud şi Ad[3154] socotiseră minciună cataclismul[3155].

5. Dar, [poporul] Semud a pierit printr-un vuiet[3156]!

6. Iar [poporul] Ad a pierit printr-un uragan nimicitor!

7. Trimis de El (Allah) asupra lor timp de şapte nopţi şi opt zile, la rând, încât, îi puteai vedea pe cei din acel popor răsturnaţi ca nişte trunchiuri de curmale despuiate.

8. Oare Tu mai vezi vreo urmă de la ei?

9. Şi Faraonul, precum şi cei de dinaintea lui, ca şi [cetăţile] cele ruinate[3157], de asemenea, au săvârşit păcate urâte.

10. Ei s-au împotrivit mesagerilor Domnului lor, iar El (Allah) i-a apucat cu o apucătură straşnică!

11. Şi când s-au răzvrătit apele, Noi v-am încărcat în corabie.[3158]

12. Am făcut-o, pentru ca voi să pomeniţi [de Allah] şi ca să ia aminte urechile care aud.[3159]

13. Iar când se va sufla din Surlă, prima dată,

14. Când pământul şi munţii se vor face bucăţi, printr-o singură zguduitură,

15. În ziua aceea se va întâmpla ceea ce a fost dat să se întâmple![3160]

16. Se va despica şi cerul, iar în ziua aceea el se va şubrezi.

17. Şi de marginile sale vor ţine îngerii, iar deasupra lor, opt [îngeri] vor purta, în ziua aceea, Tronul Domnului Tău.

18. În ziua aceea, voi veţi fi prezentaţi[3161] şi nici o taină despre voi nu va fi ascunsă.

19. Iar cât priveşte pe cel căruia i se va preda Cartea sa prin dreapta sa, acela va spune: „Poftiţi! Citiţi Cartea mea![3162]

20. Într-adevăr, eu mă gândeam că voi veni faţă în faţă cu socoteala mea!”

21. Deci, el va avea un trai bun;

22. În grădini măreţe,

23. Cu fructele atârnate în jos.

24. [Li se va spune]: „Mâncaţi şi beţi cu plăcere, pentru felul în care v-aţi petrecut zilele voastre din trecut!”

25. Cât priveşte pe cel căruia i se va preda Cartea sa prin stânga sa, acela va spune: „Vai! De nu mi s-ar fi înmânat Cartea mea!

26. Şi de n-aş fi aflat de socoteala mea!

27. De s-ar fi terminat totul odată cu moartea[3163]!

28. Nu mi-a fost de folos avuţia mea!

29. Şi dovada mea s-a îndepărtat de mine!”

30. [Se va spune]: „Apucaţi-l şi legaţi-l,

31. Apoi, aruncaţi-l în Iadul cel încins,

32. Apoi, ferecaţi-l cu un lanţ de şaptezeci de arşini!”

33. Căci, el nu credea în Allah cel Măreţ

34. Şi nu îndemna pentru hrănirea celor sărmani.

35. Astăzi nu există pentru el, aici, vreun prieten

36. Şi nici de mâncare, afară de gâslin[3164],

37. Pe care nu-l mănâncă decât cei păcătoşi.

38. Jur! Pe cele ce vedeţi voi!

39. Şi pe cele ce nu le vedeţi voi!

40. Că El (Coranul) este Cuvântul unui mesager nobil[3165].

41. Acesta nu este Cuvântul unui poet[3166]! Cât de puţin credeţi voi!

42. Şi nu este nici Cuvântul unui oracol! Cât de puţin vă gândiţi voi!

43. El (Coranul) a fost revelat de Stăpânul Lumilor!

44. Şi dacă El[3167] ar fi născocit unele vorbe pe seama Noastră,

45. Noi L-am fi apucat de mâna dreaptă,

46. Apoi, i-am fi tăiat, negreşit, vâna de la inima Sa,

47. Iar nimeni dintre voi nu Ne-ar fi făcut neputincios![3168]

48. El (Coranul) este un îndemn pentru cei pioşi!

49. Iar Noi ştim că unii dintre voi Îl tăgăduiţi!

50. El (Coranul) este un motiv de tristeţe pentru necredincioşi!

51. Iată, El (Coranul) este Adevărul adevărat!

52. Deci, preaslăveşte, cu numele Său, pe Domnul Tău cel Măreţ[3169]!

[3152] Ceasul cel din urmă, Judecata de-apoi.

[3153] Versetul se adresează Profetului, iar prin El, întregii comunităţi umane.

[3154] Semud: neamul profetului Salih. Ad: neamul profetului Hud (Hod).

[3155] Sfârşitul lumii, Judecata de-apoi.

[3156] Strigăt ucigător.

[3157] Care aparţineau poporului profetului Lot (Lut).

[3158] Este vorba de Potopul lui Noe.

[3159] Pentru că cei credincioşi au fost salvaţi, iar cei păcătoşi au pierit în Potop. Cei salvaţi erau strămoşii celor de mai târziu.

[3160] Adică, sfârşitul lumii.

[3161] În faţa lui Allah, pentru Judecată.

[3162] El nu se va ruşina de faptele sale.

[3163] Fără Judecata de-apoi.

[3164] Gâslin: hrana celor aflaţi în Infern; un fel de puroi amestecat cu sânge sau fructul amar al unui copac din Infern.

[3165] Îngerul Gabriel (Djebrail), mesagerul lui Allah, Profetul Mahomed îndeplinind misiunea de propovăduitor al Cuvântului lui Allah către oameni.

[3166] Profetul Mahomed era considerat şi poet. Versetele Coranului sunt concepute, în cea mai mare parte, ca versuri rimate, ceea ce le conferă şi o muzicalitate desăvârşită.

[3167] Profetul Mahomed.

[3168] Versetele 44-47 au un caracter general.

[3169] O, Muhammed!

70. EL-MA’ARIDJ

(TREPTELE) Sûra-70, Revelată la Mekka: 44 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Un dornic a întrebat de pedeapsa care se va întâmpla.

2. Pentru cei necredincioşi. Nimeni nu o va putea îndepărta!

3. Va veni din partea lui Allah, Stăpânul Treptelor[3170]!

4. Îngerii şi Duhul[3171] se urcă la El (Allah) într-o singură zi, care măsoară cât cincizeci de mii de ani[3172].

5. Tu (O, Muhammed!) fii statornic, cu răbdarea cuvenită!

6. Ei o văd ca fiind departe[3173],

7. Pe când Noi o vedem aproape.

8. În Ziua aceea cerul va deveni ca metalul topit,

9. Şi munţii vor fi ca lâna răvăşită,

10. Iar prietenul nu va mai întreba de prietenul său;

11. Deşi se vor uita unul la altul. În Ziua aceea, nelegiuitul va dori să-şi răscumpere pedeapsa, dându-şi pe copiii săi,

12. Precum şi pe soţia sa şi pe fraţii săi,

13. Şi pe cei din tribul său, care îi ofereau adăpost,

14. Şi tot ce există pe pământ, numai ca să scape el.

15. Deloc! Într-adevăr, acel Foc cu flăcări

16. Îi va smulge mâinile

17. Chemându-l la el pe cel care îşi întorcea spatele şi se îndepărta

18. Şi strângea şi îngrămădea[3174].

19. Într-adevăr, omul a fost creat schimbător,

20. Când îl atinge un rău, el se lamentează;

21. Iar când îl atinge un bine, el devine zgârcit;

22. Cu excepţia celor care îndeplinesc rugăciunile,

23. Care perseverează în îndeplinirea rugăciunilor lor

24. Şi care recunosc că la bunurile lor au un drept

25. Şi cei nevoiaşi, precum şi cei ce o duc în lipsuri

26. Şi care cred sincer în Ziua Judecăţii

27. Şi care se tem de pedeapsă din partea Domnului lor.

28. Căci, nu se pot pune la adăpost de pedeapsa Domnului lor;

29. Şi cei care îşi feresc locurile lor ruşinoase.

30. Exceptând soţiile, precum şi cele pe care le posedă ei în mâinile lor[3175]. Căci, pentru acestea ei nu vor fi mustraţi!

31. Dar cei care caută să depăşească aceasta[3176] devin nelegiuiţi;

32. Iar cei care păstrează ceea ce li s-a dat ca amanet şi ţin legământul lor,

33. Precum şi cei care îşi menţin mărturiile lor,

34. Şi cei care se preocupă de îndeplinirea rugăciunilor lor.

35. Iată, aceştia vor avea parte de cinste în Raiuri!

36. Dar ce se întâmplă cu acei necredincioşi care se grăbesc să se îndrepte spre Tine[3177],

37. Din dreapta şi din stânga, în grupuri?

38. Oare toţi aceştia speră să fie lăsaţi să intre în Grădina Plăcerii?

39. Nu! Căci, ei ştiu din ce anume i-am creat Noi![3178]

40. Nu! Eu jur pe Domnul Răsăriturilor şi Apusurilor că Noi suntem în stare

41. Să-i schimbăm cu alţii, mai buni decât ei şi nimeni nu Ne poate împiedica!

42. Tu lasă-i să se bălăcească şi să se distreze până ce se vor întâlni cu Ziua care le-a fost promisă!

43. Ziua în care ei vor ieşi din morminte, în grabă, ca şi cum ar vrea să alerge spre nişte semne înalte![3179]

44. Cu privirile lăsate în jos şi cuprinşi de ruşine. Iată, acesta va fi ziua care le-a fost făgăduită!

[3170] Ma ‚aridj: Trepte (scări), pentru urcarea şi coborârea îngerilor, în vederea menţinerii legăturilor dintre Creator şi creaturile Sale sub diferite forme.

[3171] Îngerul Gabriel (Djebrail).

[3172] În ani pământeşti.

[3173] Pedeapsa din Ziua de-apoi.

[3174] Avuţii materiale, în timpul vieţii.

[3175] Adică faţă de sclavele lor.

[3176] Regula de mai sus.

[3177] O, Muhammed! La Judecata de-apoi.

[3178] Dintr-o „substanţă dispreţuită”.

[3179] Poate fi vorba de idolii şi de zeii construiţi din pietre sau din lemne cioplite.

71. NUH

(NOE) Sûra-71, Mekka: 28 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Noi l-am trimis pe Noe la poporul său cu vorba: „Avertizează-i pe cei din poporul tău înainte să vină peste ei pedeapsa dureroasă!”

2. El le-a spus: „O, poporul meu! Eu am venit la voi ca să vă avertizez clar!

3. Deci, supuneţi-vă lui Allah şi temeţi-vă de El! Ascultaţi-mă pe mine!

4. Pentru ca El să vă ierte unele din păcatele voastre[3180] şi să vă păsuiască până la sorocul stabilit! Când sorocul hotărât de Allah vine, el nu mai poate fi amânat, dacă vreţi să ştiţi!”

5. El [mai] zise: „Doamne! Eu am invitat poporul meu zi şi noapte!

6. Dar chemarea mea n-a făcut decât să mărească fuga lor!

7. Şi totdeauna când i-am chemat pentru ca Tu să-i ierţi, ei şi-au astupat urechile lor, cu degetele lor, şi s-au acoperit cu veşmintele lor şi s-au îndărătnicit şi au fost cuprinşi de trufie peste trufie!

8. Apoi, i-am invitat cu voce tare!

9. Apoi, le-am vorbit pe faţă, precum şi în taină:

10. Eu le-am zis: [[Rugaţi-vă de Domnul vostru pentru mântuirea voastră! Căci, El este Iertător!

11. El va face să cadă asupra voastră, din cer, apă din belşug;

12. Şi vă va ajuta să se înmulţească avuţiile voastre şi copiii voştri şi vă va oferi grădini şi va face să curgă râuri.

13. Ce aveţi voi de nu speraţi la un comportament demn din partea lui Allah?

14. Cel care v-a creat în etape diferite![3181]

15. N-aţi văzut oare cum anume a creat Allah cele şapte ceruri, unele peste altele?

16. Şi a desemnat Luna ca o lumină (Nur), printre ele, şi a desemnat Soarele ca o candelă!

17. Allah este cel care a făcut ca voi să răsăriţi aşa cum răsar ierburile din pământ!

18. Apoi, El vă va întoarce la El şi va face să ieşiţi din locul de ieşire[3182]!

19. Allah este cel care a desemnat pentru voi pământul ca un covor;

20. Pentru ca voi să călătoriţi pe el, prin drumuri largi!]]”[3183]

21. Noe [mai] zise: „Doamne! Ei s-au răzvrătit împotriva mea şi s-au supus cuiva cu avuţii şi cu copii, care îi va duce la pieirea lor!”

22. Iar ei au născocit un mare vicleşug;

23. Şi ziseră: „Nu-i abandonaţi pe idolii voştri şi nu vă lăsaţi de: Vedd şi de Suva şi nici de Yegus şi nici de Ye’uk şi nici de Nesr[3184]!”

24. [El zise]: „Aceştia i-au rătăcit pe mulţi dintre ei. Tu să nu faci decât să crească rătăcirea celor nelegiuiţi![3185]”

25. Pentru greşelile lor ei au fost înecaţi şi vor fi introduşi în Foc, unde nu vor avea alt ajutor, în afară de Allah.

26. Şi zise Noe: „Domnul meu! Să nu laşi pe pământ nici o persoană dintre necredincioşi!

27. Iar dacă îi vei lăsa, ei îi vor rătăci pe robii Tăi şi nu vor da naştere decât unor necredincioşi nerecunoscători!

28. O, Doamne! Iartă-mă, pe mine, precum şi pe părinţii mei, ca şi pe cei care intră în locuinţa[3186] mea cu credinţă şi pe credincioşi şi pe credincioase, iar cât priveşte pe nelegiuiţi, să nu faci decât să măreşti pieirea lor!”

[3180] Păcatele de până atunci, datorate ignoranţei lor.

[3181] Din ţărână şi apoi din picătură, embrion etc. (evoluţie de la inferior la superior).

[3182] Adică din morminte, pentru judecată.

[3183] Aici se încheie spusele lui Noe (Nuh) către poporul său.

[3184] Aceştia erau principalii idoli (zei) ai arabilor păgâni: Vadd, Suva, Yagus, Ya’uk, Nasr; fiecare din ei fiind adorat în anumite zone ale lumii arabe de atunci.

[3185] A spus tot Noe, rugându-se de Allah.

[3186] Beyt: casă, locuinţă; poate fi vorba şi de lăcaşul de rugăciune al lui Noe şi chiar de corabia salvatoare din vremea Potopului.

72. EL-DJINN

(DEMONUL)[3187] Sûra-72, Mekka: 28 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) spune: „Mi s-a revelat că o ceată de demoni (djinn) şi-au plecat urechile lor[3188], iar apoi au zis: [[Noi am ascultat o recitare minunată!

2. Care călăuzeşte spre drumul cel drept! Deci, am crezut în El (Coran) şi nu-l vom asocia pe nimeni Domnului nostru!

3. Căci El - Slăvit fie Domnul nostru cel Măreţ! - n-are nici soţie şi nici fiu[3189]!

4. Doar un nebun[3190] dintre noi spunea lucruri ciudate despre Allah!

5. Iar noi credeam că nici oamenii şi nici demonii (djinn) nu spuneau minciuni despre Allah.

6. Dar unii bărbaţi, dintre oameni, căutau protecţie la unii demoni masculi, ceea ce făcea să crească şi mai mult ieşirile lor.

7. Ei credeau - aşa cum credeţi şi voi[3191] - ca Allah nu va învia pe nimeni.

8. Noi (demonii), de asemenea, vroiam să ajungem la cer, dar l-am găsit cu o pază straşnică şi cu fulgere arzătoare[3192].

9. Noi ocupam acolo unele locuri pentru ascultare, dar acum, când cineva îşi pleacă urechea pentru ascultare, găseşte acolo o fulgerare împotriva sa.

10. Şi nu ştim dacă se vroia răul celor de pe pământ sau dacă Domnul lor vroia călăuzirea lor.

11. Dintre noi, unii sunt pentru bine, iar alţii sunt altfel, mai jos. Noi ne aflăm pe drumuri diferite[3193]!

12. Noi suntem de părere că nu vom fi în stare să-L reducem pe Allah la neputinţă, pe pământ, şi că nu-L vom putea reduce la neputinţă nici dacă fugim în altă parte.

13. Când am auzit de Călăuzire[3194], noi am crezut în aceasta, iar cine crede în Domnul său, nu se mai teme nici de lipsuri şi nici de greutăţi!

14. Şi există, printre noi, supuşi (musulmani) şi există, printre noi, rătăciţi, iar cei cu supunere sunt cei care caută călăuzirea.

15. Cât priveşte pe cei care se rătăcesc, aceştia vor deveni lemne pentru Infern!]]”[3195]

16. Dacă ei mergeau pe calea cea dreaptă, Noi le-am fi dăruit apă din abundenţă;

17. Pentru a-i pune la încercare, iar cine evită să-L pomenească pe Domnul său, El îi îndrumă spre o pedeapsă crescândă!

18. Fără îndoială, moscheile[3196] aparţin lui Allah! Nu adoraţi pe nimeni, alături de Allah!

19. Iar când Robul lui Allah (Muhammed!) se ridica să-L adore, puţin rămânea ca să nu-L înăbuşe![3197]

20. Tu (O, Muhammed!) spune: „Eu Îl invoc numai pe Domnul meu şi nu-i asociez nimic altceva!”

21. Tu spune: „Eu nu sunt în stare nici de rău şi nici de bine pentru voi!”

22. Tu spune: „Nimeni nu poate să mă ferească de Allah[3198]! Şi nu voi găsi refugiu împotriva Lui!

23. Eu propovăduiesc numai ceea ce vine din partea lui Allah, precum şi mesajele Sale!” Iar cei care se împotrivesc lui Allah şi Trimisului Său vor fi daţi focului Iadului şi vor rămâne acolo în veci.

24. Apoi, când vor vedea ceea ce li s-a făgăduit, atunci, vor afla ei ajutorul cui este mai slab şi cine este mai redus ca număr.

25. Tu spune-le: „Eu nu ştiu dacă este aproape ceea ce vi s-a făgăduit sau dacă Domnul Meu va acorda un anume termen!

26. Căci, El este cel care cunoaşte taina! El nu dezvăluie nimănui tainele Sale!

27. Cu excepţia aceluia pe care îl preferă ca Mesager, pentru care pune paznici, în faţă şi în urmă[3199];

28. Ca să afle dacă au transmis mesajele Domnului lor. Căci, El învăluie tot ce se află în jurul lor şi ţine socoteala tuturor lucrurilor, unele după altele!”

[3187] EL Djinn: Spirit, duh, demon.

[3188] La lecturarea Coranului.

[3189] Aluzie la cei care îi atribuiau lui Allah fie soţie (pereche), fie fii sau fiice etc.

[3190] Este vorba de Diavol - Satan (Iblis - Şeytan).

[3191] Idolatrii şi necredincioşii din vremea Profetului, care nu credeau în Înviere.

[3192] Ar fi vorba de ploaia de meteoriţi, ca nişte stele căzătoare (cu cozi).

[3193] Referire la faptul că şi printre djinn există deosebiri, în privinţa credinţei lor.

[3194] De Coran.

[3195] Versetele de până aici se referă la spusele demonilor (djinn), aşa cum au fost revelate Profetului Mahomed.

[3196] Mesadjid (pl. din Mesdjid): lăcaşuri de rugăciune (rom. mecet).

[3197] Demonii (djinn) se înghesuiau să asculte recitarea Coranului. Unele interpretări se referă la împiedicarea credinţei propovăduită de Profetul Mahomed.

[3198] Dacă mă va pedepsi.

[3199] Îngeri, ocrotitori şi supraveghetori.

73. EL-MÜZZEMMIL

(CEL ÎNVELIT) Sûra-73, Mekka: 20 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, Tu, cel învelit[3200]!

2. Scoală-Te noaptea[3201], dar nu puţin;

3. La jumătate din ea sau şi mai devreme;

4. Sau mai adaugă ceva şi recită din Coran (Kur’an) cu voce joasă.

5. Căci, Noi îţi vom revela Cuvântul, care va atârna greu[3202]!

6. Iar noaptea este prielnică pentru meditaţie mai profundă şi pentru o recitare mai corectă.

7. Într-adevăr, în cursul zilei, Tu ai preocupări îndelungate.

8. Pomeneşte numele Domnului Tău şi înclină-Te în faţa Lui cu sinceritate totală!

9. Căci, El este Stăpânul Răsăritului şi Apusului şi nu există idol (ilāh), în afara Lui şi pune-Te numai sub ocrotirea Sa!

10. Şi rabdă pentru cele ce spun ei şi Îndepărtează-Te de ei într-un mod plăcut![3203]

11. Lasă-Mă pe Mine cu cei care strigă: „Minciună!” şi care se bucură de bunătăţi şi dă-le un răgaz oarecare!

12. Căci, Noi avem, lângă Noi, lanţuri şi Infernul;

13. Şi mâncăruri care îneacă şi pedeapsă dureroasă!

14. În Ziua în care se vor cutremura pământul şi munţii, iar munţii vor deveni ca nişte dune curgătoare de nisip.

15. Într-adevăr, Noi v-am trimis vouă un Mesager[3204], ca să depună mărturie pentru voi, tot aşa cum i-am trimis un mesager şi Faraonului[3205].

16. Dar Faraonul s-a răzvrătit împotriva mesagerului, iar Noi l-am apucat cu o apucătură straşnică[3206].

17. Cum sunteţi pioşi, de vreme ce negaţi? Atunci, cum vă veţi apăra când şi tinerii se vor încărunţi[3207]?

18. Atunci, cerul, de asemenea, va crăpa, iar făgăduiala Lui se va adeveri!

19. Iată, Acesta[3208] cuprinde pomenirea! Iar cine vrea, va merge pe calea Domnului său!

20. Desigur, Domnul Tău ştie că Tu (O, Muhammed!) stai [treaz] aproape două treimi din noapte sau jumătate din ea sau o treime din ea, aşa cum fac şi unii dintre cei aflaţi împreună cu Tine[3209]. Căci, Allah este cel care măsoară noaptea şi ziua! El ştie că voi nu veţi putea ţine, niciodată, socoteala lor exactă[3210]. De aceea El primeşte ruga voastră de iertare! Citiţi, deci, din Coran[3211], ceea ce este mai uşor pentru voi! De asemenea, El ştie că unii dintre voi vă veţi îmbolnăvi, iar alţii veţi călători pe pământ, pentru a obţine cele hărăzite de Allah, iar alţii vor lupta pe drumul lui Allah. Citiţi, deci, din El (Coran) ceea ce este mai uşor! Îndepliniţi rugăciunea şi achitaţi obligaţia (zekāt) şi daţi lui Allah un împrumut frumos[3212]! Căci, tot ce pregătiţi voi dinainte, le veţi găsi lângă Allah şi chiar mai mult şi mai mare, drept răsplată[3213]! Rugaţi-vă lui Allah pentru iertare! Căci, Allah este Iertător şi Milostiv![3214]

[3200] El-Müzzemmil: „Cel învelit”, „cel acoperit” sau „cel împăturit”, fiind vorba de Profetul Mahomed, care, potrivit tradiţiei, cu prilejul primei revelări a profeţiei, fusese cuprins de teamă, fapt pentru care, la venirea în casă, a cerut să fie acoperit (învelit) cu ceva. Se crede că versetele 10, 11 şi 20 au fost revelate la Medina.

[3201] Pentru rugăciune.

[3202] Orice Cuvânt al lui Allah reprezentând o poruncă importantă, cu răspundere mare.

[3203] Îndemn ca Profetul să se despartă de idolatri şi de cei care erau împotriva Sa fără a-i jigni, într-un fel oarecare, ceea ce ar putea să-i atragă spre Islam.

[3204] Profetul Mahomed.

[3205] Adică, pe Moise (Musa).

[3206] Fiind înecat în mare, cu oastea lui.

[3207] La Judecata de-apoi.

[3208] Coranul.

[3209] Pentru rugăciune.

[3210] Cât se stă treaz pentru rugăciune.

[3211] Noaptea.

[3212] Allah nu are nevoie de nici un fel de împrumut, aici fiind vorba de a face bine, în numele lui Allah, celor nevoiaşi.

[3213] La Judecata de-apoi, pentru binele făcut în timpul vieţii.

[3214] Prin aceste versete musulmanii sunt îndemnaţi să lectureze noaptea texte mai uşoare din Coran pentru a nu se expune oboselii excesive.

74. EL-MUDDESSIR

(CEL ACOPERIT) Sûra-74, Mekka: 56 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. O, Tu, Cel acoperit![3215]

2. Scoală-Te şi îndeamnă!

3. Şi slăveşte-L pe Domnul Tău!

4. Şi curăţă veşmintele Tale!

5. Şi fereşte-Te de cele rele!

6. Şi nu da pomană pentru a obţine mai mult[3216]!

7. Şi rabdă pentru Domnul Tău!

8. Iar când se va suna din Surlă;

9. Ziua aceea va fi Ziua cea grea;

10. Pentru necredincioşi nu va fi deloc uşoară!

11. Lasă-Mă pe Mine cu cel pe care Eu l-am creat singur![3217]

12. Şi pe care l-am hărăzit cu avuţii nemăsurate!

13. Precum şi cu fii, care stau martori.

14. Şi pentru care am pregătit tot ce era de pregătit.

15. Dar care vrea să le măresc şi mai mult!

16. Categoric nu! Căci, el s-a împotrivit versetelor Noastre!

17. Eu îl voi face să îndure greutăţi!

18. Pentru că el s-a gândit şi şi-a plănuit!

19. Fie el ucis, după cum şi-a plănuit!

20. Apoi, iarăşi, fie el ucis, aşa cum şi-a plănuit!

21. Apoi, el a privit!

22. Apoi, s-a încruntat la faţă şi s-a schimonosit;

23. Apoi, s-a întors şi s-a îngâmfat;

24. Zicând: „Acesta (Coranul) nu este decât o magie!

25. Acesta (Coranul) nu este decât vorba unui om[3218]!”

26. Eu (Allah) îl voi arunca în Infern (Sakar)!

27. Tu ştii oare ce este Sakar?

28. Este ceva care nu iartă nimic şi nici nu te lasă!

29. Este ceea ce pârjoleşte omul!

30. Şi are nouăsprezece paznici peste el!

31. Noi n-am desemnat decât îngeri pentru paza Focului şi am stabilit numărul lor ca să-i ispitească pe cei care nu cred, pentru ca cei cu Scriptură[3219] să creadă cu adevărat şi pentru ca să crească şi mai mult credinţa celor care cred şi pentru ca să nu se mai îndoiască nici cei cu Scriptură şi nici credincioşii şi pentru ca cei cu inimile bolnave[3220], precum şi cei care nu cred, să spună: „Ce anume voieşte Allah cu această pildă?” Iată, în felul acesta rătăceşte Allah pe cine voieşte şi călăuzeşte pe cine voieşte! Iar cât priveşte oştirile Domnului Tău, numai El le cunoaşte! Şi aceasta nu este decât pentru aducere aminte de către oameni!

32. Dar nu! [Jur] şi pe lună!

33. Şi pe noaptea care este pe sfârşite![3221]

34. Şi pe dimineaţa care vine [cu zorile]!

35. Că el (Sakar) este cel mai mare!

36. Un loc de avertizare pentru oameni.

37. Pentru aceia dintre voi care vor să meargă înainte sau vor să rămână în urmă.

38. Fiecare este propriul său zălog pentru ceea ce şi-a agonisit.

39. Afară de cei care vor primi din dreapta lor![3222]

40. Ei se vor întreba, între ei; în Grădini (Raiuri),

41. Despre cei vinovaţi:

42. „Ce v-a împins pe voi în Iadul-Sakar?”

43. Iar ei vor spune: „Noi suntem dintre cei care nu îndeplineam rugăciunile;

44. Şi nu dădeam de mâncare celor săraci;

45. Şi ne cufundam în bârfe, împreună cu bârfitorii;

46. Şi socoteam minciună Ziua de-apoi;

47. Până ce ne-a venit adevărul!”

48. Şi nu le va mai fi de folos mijlocirea mijlocitorilor![3223]

49. Oare de ce se îndepărtează ei de pomenire?

50. Ei sunt ca măgarii sălbatici,

51. Care fug de leu.

52. Toţi vor ca să li se dea foile deschise[3224].

53. Deloc! Pentru că ei nu se tem de Ziua de-apoi!

54. Categoric nu! Acesta (Coranul) este pentru pomenire![3225]

55. Iar cel care vrea Îl pomeneşte!

56. Dar ei nu-L pot pomeni decât cu voia lui Allah! Căci, El este cel vrednic de smerenie şi cel Iertător!

[3215] Este vorba de Profetul Mahomed.

[3216] Pentru a obţine ceva mai mare decât binele făcut, ca răsplată.

[3217] Fără avuţie. Versetul se referă la unul dintre cunoscuţii tribului Kureyş, numit Velid b. Mughire (Valid bin Mughira), supranumit şi ,,Vahid” (unic).

[3218] Velid b. Mughire nu vroia să creadă că versetele Coranului erau revelaţii din partea lui Allah către Profetul Mahomed, zicând că ar fi vorba de o magie sau de o creaţie omenească.

[3219] Evreii, creştinii.

[3220] Cu inimi slabe, înclinate spre necredinţă.

[3221] Care face loc zilei.

[3222] Cartea faptelor lor (bune).

[3223] Profeţii şi îngerii sunt consideraţi ca mijlocitori pentru iertarea păcatelor oamenilor.

[3224] Cuprinzând toate revelaţiile divine, în mod clar.

[3225] A lui Allah.

75. EL-KIYAME

(ÎNVIEREA) Sûra-75, Mekka: 40 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Nu! Jur pe Sfârşitul Lumii!

2. Şi Nu! Jur pe cel care se învinuieşte pe sine însuşi!

3. Că omul crede că Noi nu vom fi în stare să adunăm osemintele sale! Aşa e?

4. Da! Stă în puterea Noastră ca să refacem chiar şi vârfurile degetelor sale!

5. Dar omul vrea să se considere liber dinainte![3226]

6. El întreabă: „Pe când Sfârşitul Lumii?”

7. Atunci când vederea lui i se va întuneca;

8. Iar Luna se va eclipsa;

9. Şi Soarele şi Luna vor fi adunate laolaltă;

10. În Ziua aceea omul va spune: „Unde este loc de refugiu?”

11. Deloc! Nu va exista adăpost!

12. Atunci, numai la Domnul Tău va fi loc de şedere!

13. În Ziua aceea i se va da de ştire omului despre ce anume a făcut el mai înainte şi ce anume a lăsat la urmă.

14. Mai mult! Omul va fi propriul său martor![3227]

15. Chiar dacă el va înşira scuzele sale.

16. Tu (O, Muhammed!) nu mişca limba Ta pentru a grăbi aceasta![3228]

17. Căci, Nouă Ne revine adunarea Lui laolaltă şi lecturarea Lui![3229]

18. Deci, când Noi Ţi-L recităm, Tu urmăreşte felul cum se recită!

19. Apoi, Nouă Ne revine lămurirea Lui!

20. Categoric! Dar, vouă vă place mai mult graba[3230].

21. Şi sunteţi delăsători faţă de Lumea de-apoi.

22. În Ziua aceea, unele feţe se vor lumina;

23. Ele vor privi spre Domnul lor.

24. Şi, în Ziua aceea, unele feţe se vor întuneca;

25. Ele vor crede că li se va întâmpla ceva rău de tot.

26. Desigur! Când sufletul va ajunge la gură[3231];

27. Şi când i se va spune: „Cine poate vindeca?”

28. Şi când va crede că a sosit momentul despărţirii;

29. Şi când i se va împiedica piciorul de picior.

30. În Ziua aceea, la Domnul Tău va fi trimis[3232]!

31. Dar el nici nu credea şi nici nu făcea rugăciuni!

32. Din contră! El le socotea minciuni şi îşi întorcea spatele!

33. Apoi, el se ducea lângă cei din familia sa, cu trufie.

34. Vai de tine, vai!

35. Şi iarăşi: vai de tine, vai!

36. Oare omul crede că el va fi lăsat slobod?

37. Oare nu era el o picătură (nutfe) din sămânţa semănată?

38. Apoi, a devenit un cheag de sânge, apoi, a fost creat şi i s-a dat o formă[3233]!

39. Şi apoi, El a creat o pereche - bărbatul şi femeia!

40. Atunci, El (Allah) nu va fi în stare să învie morţii?

[3226] Faţă de Înviere (v: 4).

[3227] Căci, va afla faptele sale din timpul vieţii.

[3228] Profetul se grăbea să comunice ascultătorilor Săi revelaţiile pe care le primea, pentru a nu le uita, ceea ce putea să creeze unele confuzii. Versetul de mai sus Îl atenţionează în acest sens ca să nu se grăbească.

[3229] A Coranului (prin versetele revelate).

[3230] Omul fiind o fiinţă grăbită, prin naştere. El vrea totul la îndemână; viaţa pământească.

[3231] Când omul ajunge în pragul morţii, când sufletul iese din trup.

[3232] Pentru Judecata de-apoi.

[3233] Pentru a deveni prunc, om.

76. EL-INSAN

(OMUL)[3234] Sûra-76, Medina: 31 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Oare nu trece o vreme peste om în care el nu este vrednic de amintit?[3235]

2. Într-adevăr, Noi suntem cel care îl creăm pe om dintr-un amestec de sămânţă[3236], iar pentru a-l pune la încercare, îi dăm auz şi văz.

3. Noi suntem cel care îl ducem pe drumul său, fie că este recunoscător, fie că este ingrat.

4. Noi suntem cel care am pregătit pentru necredincioşi lanţuri şi cătuşe, precum şi Infernul: Sair.

5. Iar cei buni vor bea dintr-o cupă un amestec cu camfor[3237].

6. Acesta este un izvor din care vor bea robii lui Allah, lăsând să curgă acolo unde vor dori ei să curgă.

7. Ei sunt cei care duc la îndeplinire cuvântul dat şi se tem de Ziua în care răul se va răspândi pretutindeni.

8. Şi hrănesc, din iubire pentru El (Allah), pe sărman şi pe orfan şi pe prizonier;

9. [Zicând]: „Noi vă oferim hrană pentru a obţine voia lui Allah, fără să cerem de la voi nici răsplată şi nici mulţumire!

10. Căci, noi ne temem de Ziua aspră şi aducătoare de nenorocire de la Domnul nostru! „

11. Iar Allah îi va feri pe ei de răul acelei zile şi le va oferi lumină şi bucurie.

12. Şi îi va răsplăti cu Raiuri şi cu mătăsuri, pentru răbdarea lor.

13. Ei vor sta acolo rezemaţi pe divane şi nu vor vedea nici Soarele şi nici frigul geros.

14. Peste ei se vor întinde umbre, iar merindele vor fi la îndemâna lor.

15. Şi se va umbla, printre ei, cu pahare de argint şi cupe cristaline;

16. Cupe de argint, preţuite pe măsura lor.

17. Şi li se va oferi de băut dintr-o cupă un amestec cu zinghiber[3238];

18. Dintr-un izvor numit Selsebil[3239].

19. Şi vor umbla, printre ei, slujitori, veşnic tineri, care, la vedere, par nişte perle împrăştiate.

20. Iar când vei privi, apoi, Tu vei vedea bucurie şi o mare satisfacţie!

21. Ei vor avea asupra lor veşminte verzi, de brocart, şi vor purta brăţări de argint, iar Domnul lor le va oferi o băutură curată.

22. „Aceasta este răsplata voastră - [li se va spune], iar strădania voastră şi-a găsit recunoaşterea!”

23. Noi suntem cel care Ţi-a coborât Ţie Coranul[3240], rând pe rând[3241].

24. Tu fii statornic faţă de poruncile Domnului Tău şi nu Te supune nici unui păcătos şi nici unui necredincios dintre ei[3242]!

25. Şi pomeneşte numele Domnului Tău dimineaţa şi după-amiaza![3243]

26. Iar cât priveşte noaptea, atunci, prosternează-Te în faţa Lui[3244] şi preaslăveşte-L noaptea vreme îndelungată!

27. Căci, oamenilor le place ceea ce trece repede şi privesc cu nepăsare spre Ziua cea-grea[3245].

28. Noi suntem cel care i-am creat pe ei şi am legat încheieturile lor[3246], iar dacă vrem, Noi putem să-i înlocuim cu alţii, ca ei.

29. Aceasta este o pildă pentru luare aminte! Iar cine vrea, merge pe drumul care duce spre Domnul său.

30. Dar voi nu puteţi cere decât ceea ce voieşte Allah! Într-adevăr, Allah este Ştiutor şi Înţelept!

31. El cuprinde în milostivirea Sa pe cine voieşte, iar pentru nelegiuiţi, El a pregătit o pedeapsă dureroasă!

[3234] Această Sura are şi alte denumiri, la care nu ne mai referim aici.

[3235] Perioada cât stă în pântecele mamei.

[3236] Masculă-femenină.

[3237] Kafur: se referă la gustul apei de izvor din Rai.

[3238] Zendjebil: denumirea unei mirodenii: zinghiber.

[3239] Selsebil (Salsabil): denumirea unui izvor din Rai; „lin curgător”.

[3240] O, Muhammed!

[3241] Coranul a fost revelat treptat, într-o perioadă de 23 de ani, deosebindu-se fundamental şi din acest punct de vedere de Scripturile anterioare, care au fost revelate integral, dintr-o dată.

[3242] Dintre necredincioşii contemporani Profetului Mahomed.

[3243] Referire la rugăciunile din zori, de la prânz şi chindie (ikindi - asr rugăciunea dintre prânz şi seară).

[3244] Rugăciunile de seară şi din noapte.

[3245] Ziua Judecăţii de-apoi.

[3246] Aşa cum arată ei ca oameni.

77. EL-MURSELAT

(TRIMIŞII)[3247] Sûra-77, Mekka: 50 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cei trimişi unii după alţii!

2. Pe furtunile cu vijeliile!

3. Şi pe cele ce împrăştie, risipind!

4. Şi pe cele care separă, prin separare!

5. Şi pe cei ce lansează chemarea!

6. Pe cei care se scuză sau avertizează![3248]

7. Că ceea ce vi s-a promis se va adeveri!

8. Când stelele vor fi stinse;

9. Iar cerul va crăpa;

10. Iar munţii se vor transforma în pulberi;

11. Iar mesagerilor li se va da un termen[3249];

12. Termen cu soroc:

13. Ziua-Separării![3250]

14. Şi cine Îţi va spune ce este Ziua-Separării?

15. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”[3251]

16. Oare nu i-am nimicit Noi pe cei de dinainte[3252]?

17. Apoi, n-am făcut Noi să-i urmeze alţii, după ei?

18. Iată, aşa procedăm Noi cu cei nelegiuiţi!

19. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

20. Oare nu v-am creat Noi din lichid degradat[3253]?

21. Pe care l-am pus într-un loc sigur;

22. Până la un anume termen dat![3254]

23. Şi-apoi, Noi suntem cel care hotărâm aceasta şi hotărâm bine!

24. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

25. Oare n-am desemnat Noi pământul ca un loc de adunare,

26. Pentru cei vii şi cei morţi?

27. Şi n-am creat oare pe el munţi falnici şi n-am făcut oare ca voi să beţi apă dulce?

28. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

29. Mergeţi către ceea ce spuneaţi că este minciună![3255]

30. Mergeţi către umbra cu trei braţe!

31. Care nu face umbră şi nici nu fereşte de căldura flăcărilor[3256]!

32. Dar împrăştie flăcări cât turnurile de cetate;

33. Ca şi cum ar fi nişte cămile galbene[3257].

34. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

35. Aceasta este Ziua în care ei nu vor mai putea vorbi!

36. Şi nici nu li se va da voie să-şi prezinte scuzele lor!

37. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

38. Aceasta este Ziua separării[3258], când Noi vă adunăm pe voi şi pe cei de dinaintea voastră!

39. Dacă vreţi să faceţi un vicleşug, atunci, vicleniţi împotriva Mea!

40. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

41. Într-adevăr, cei cucernici vor sta sub umbră şi lângă izvoare!

42. Precum şi printre fructele de care vor dori!

43. „Mâncaţi şi beţi acum, cu plăcere, pentru faptele voastre!” [li se va spune].

44. Iată, aşa răsplătim Noi pe cei care săvârşesc fapte bune!

45. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

46. „Mâncaţi şi simţiţi-vă bine un timp oarecare, voi, cei nelegiuiţi![3259]” [li se va spune].

47. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

48. Iar când li se spune: „Înclinaţi-vă!”, ei nu se înclină![3260]

49. În Ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

50. Oare în ce vor crede ei după Acesta[3261]?

[3247] Versetul: 1: ar fi vorba de îngeri, de profeţi, de vânturi sau de versetele Coranului etc.

[3248] Diferite forme de jurământ divin, invocându-se îngerii, profeţii, vânturile, norii, ploile etc.

[3249] Pentru a depune mărturie la Judecata de-apoi.

[3250] Celor buni de cei păcătoşi.

[3251] Adică, nu credeau în profeţi, Cărţi Sfinte, Judecata de-apoi etc. Această formulare se repetă de zece ori în Sura.

[3252] Adică pe cei care nu credeau.

[3253] Este vorba de spermă.

[3254] În uterul mamei, pentru 9 luni şi 10 zile, după conceperea fătului.

[3255] Către Iadul pe care îl contestau în timpul vieţii (necredincioşii).

[3256] Este vorba de flăcările Iadului.

[3257] Comparaţie cu caravanele de cămile înşirate prin dunele de nisip galbene.

[3258] Dintre cei buni şi cei păcătoşi.

[3259] Aşa li se va spune celor necredincioşi, pentru faptele lor din viaţă.

[3260] Pentru a oficia rugăciunea.

[3261] Adică, după Coranul în care nu credeau şi care era ultima Carte Sfântă.

78. EL-NEBA

(VESTEA) Sûra-78, Mekka: 40 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Despre ce întreabă ei?[3262]

2. Despre marea veste![3263]

3. Ceea ce îi împarte![3264]

4. Categoric! Ei vor afla!

5. Iarăşi categoric! Ei vor afla!

6. Oare n-am desemnat Noi pământul ca un aşternut (drept)?

7. Şi munţii ca nişte stâlpi?

8. Iar pe voi v-am creat perechi!

9. Şi v-am desemnat somnul pentru odihnă!

10. Şi v-am desemnat noaptea ca un veşmânt!

11. Şi v-am desemnat ziua pentru agoniseală!

12. Şi am construit deasupra voastră şapte [ceruri] trainice.

13. Şi am aşezat o candelă strălucitoare[3265].

14. Şi facem să coboare, din nori, apă din belşug;

15. Ca să răsară cu ea grâne şi plante;

16. Şi pentru grădinile bogate.

17. Într-adevăr, Ziua adevărului are un termen dat!

18. Zi, în care se va suna din Surlă şi apoi, veţi veni în grupuri.

19. Iar cerul se va deschide şi vor apărea nişte porţi.

20. Iar munţii se vor pune în mişcare, ca nişte vedenii.

21. Iar Infernul va aştepta la pândă;

22. Ca să-i înghită pe nelegiuiţi.

23. Ei vor rămâne în el timp de generaţii de-a rândul[3266].

24. Şi nu vor avea nici de răcoreală şi nici de băut;

25. Decât apă clocotită şi murdară[3267].

26. Ca răsplată, pe măsură!

27. Într-adevăr, ei nu se aşteptau la ziua că vor da socoteală[3268].

28. Ei socoteau drept minciuni versetele Noastre, pentru a le tăgădui.

29. Dar Noi am înserat toate lucrurile (faptele) în Carte[3269]!

30. „Deci, gustaţi! - [li se va spune] - Noi nu vom mări altceva decât pedeapsa voastră!”

31. Dar pentru cei pioşi va fi salvarea!

32. Grădini şi vii!

33. Şi tinere de aceeaşi vârstă, cu piepturi bombate!

34. Şi cupe pline!

35. Ei nu vor auzi acolo nici vorbe goale şi nici minciuni.

36. Iată răsplata din partea Domnului Tău[3270], ca un dar pentru socoteala lor!

37. Din partea Stăpânului cerurilor şi al pământului şi a tot ce se află între ele, din partea celui Milostiv, căruia ei nu vor fi în stare să I se adreseze.

38. În ziua în care Duhul[3271] şi îngerii se vor înşira în rânduri şi nimeni nu va grăi, în afară de cei cărora le va îngădui cel Milostiv şi care vor spune ceea ce trebuie.

39. Aceasta este Ziua Adevărului! Apoi, cine vrea, poate să ia ca refugiu pe Domnul său!

40. Noi v-am avertizat pe voi despre o pedeapsă apropiată, în Ziua în care omul va avea ceea ce i-au pregătit cele două mâini ale sale, iar necredinciosul va spune: „ Vai de mine! De-aş fi putut să fiu ţărână![3272]”

[3262] Necredincioşii, idolatrii.

[3263] Despre sfârşitul lumii, Judecata de-apoi.

[3264] Unii cred, iar alţii nu cred în Judecata de-apoi.

[3265] Este vorba de Soare.

[3266] Unii exegeţi au tras concluzia că cei pedepsiţi vor fi iertaţi după un timp oarecare, după primirea pedepsei potrivit faptelor lor.

[3267] Se traduce şi sub formă de: puroi.

[3268] Referire la Judecata de-apoi.

[3269] Cartea predestinării.

[3270] O, Muhammed!

[3271] Ruh: aici se referă la îngerul Gabriel (Djebrail), mijlocitor între Divinitate şi profeţi.

[3272] Decât fiinţă omenească!

79. EL-NAZI’AT

(SMULGĂTORII) Sûra-79, Mekka: 46 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cei care smulg cu putere[3273]!

2. Şi pe cei care trag lin!

3. Şi pe cei care plutesc uşor!

4. Şi pe cei care se întrec în grabă!

5. Şi pe cei care aranjează lucrurile cu poruncă!

6. În Ziua în care se va cutremura printr-un cutremur[3274];

7. Acesta va fi urmat de un altul!

8. În Ziua aceea vor exista inimi care vor tresări de spaimă;

9. Iar privirile se vor lăsa în jos.

10. Căci ei (necredincioşii) spuneau[3275]: „Ce? Oare vom fi noi adunaţi după ce vom fi în gropi?

11. Când osemintele noastre vor putrezi?”

12. Ei spuneau: „Aceasta va fi o nouă nenorocire pentru noi!”

13. Dar nu va fi decât un singur strigăt[3276]!

14. Iar ei vor fi la suprafaţă![3277]

15. Oare n-a venit la Tine (O, Muhammed!) povestea lui Moise (Musa)?

16. Când Domnul său i s-a adresat în Valea Sfântă, la Tuva[3278], [zicându-i]:

17. „Mergi la Faraon, căci el s-a răzvrătit!

18. Şi spune-i: [[Vrei să te purifici?

19. Să te conduc spre Domnul tău pentru ca tu să te temi de El!]]”

20. Atunci, el (Moise) i-a arătat minunea cea mare.

21. Dar el (Faraonul) a strigat: „Minciună!” şi s-a răzvrătit.

22. Apoi, s-a întors şi a plecat în grabă.

23. Apoi, făcu adunarea şi strigă:

24. „Eu sunt Stăpânul vostru, cel mai mare!”

25. Şi l-a apucat Allah, cu pedeapsa cea din urmă şi cu cea dintâi[3279].

26. Iată, în acestea există pilde pentru cei care se tem!

27. Oare sunteţi voi mai greu de creat, decât cerul pe care El l-a clădit?

28. El a înălţat bolta lui şi apoi l-a împodobit[3280].

29. Şi a făcut noaptea întuneric şi ziua lumină.

30. Şi a întins apoi pământul;

31. Şi a făcut să iasă din el apă şi a întins pajiştea;

32. Şi a fixat munţii;

33. Pentru folosul vostru şi al vitelor voastre.

34. Iar când va veni catastrofa cea mare!

35. În Ziua aceea omul îşi va aduce aminte de cele pentru care s-a străduit;

36. Şi li se va arăta Iadul celor care îl vor vedea clar[3281];

37. Cât priveşte pe cei care s-au răzvrătit;

38. Şi care au preferat viaţa lumească;

39. Iadul va fi locul lor de refugiu!

40. Iar cât priveşte pe cei care s-au temut să ajungă la locul Domnului lor şi şi-au ferit sufletele lor de ispite;

41. Raiul va fi locul lor de refugiu!

42. Ei Te întreabă[3282] de Ceasul [cel din urmă]: „Oare când va fi oprit?”

43. Oare Tu eşti în stare să le spui?[3283]

44. Numai de Domnul Tău depinde sfârşitul lui!

45. Tu eşti doar unul care îi avertizează pe cei ce se tem de El!

46. Iar în Ziua în care ei îl vor vedea, li se va părea că n-au stat decât o seară sau cât dimineaţa ei![3284]

[3273] Îngerii care participă la scoaterea sufletelor, pătrunzând în corpul omului. Unii exegeţi se referă la „arcuri”, la „săgeţi” sau la „război”.

[3274] Prima dată.

[3275] În timpul vieţii lor.

[3276] Din Surlă (al doilea strigăt).

[3277] Adică, vor învia din morminte.

[3278] Tuva (Tova): de lângă Muntele Sinai.

[3279] Pedeapsa lumească, fiind înecat în mare.

[3280] Cu Soarele, cu Luna, cu stelele etc.

[3281] Celor care îl vor merita pentru faptele lor rele.

[3282] O, Muhammed!

[3283] Deci, Profetului Mahomed nu I s-a dezvăluit Sfârşitul lumii.

[3284] În viaţă (?).

80. ABESE

(CEL ÎNCRUNTAT) Sûra-80, Mekka: 42 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. El (Muhammed) s-a încruntat şi, întorcându-se, a plecat[3285].

2. Pentru că orbul venise la El.

3. Cine Ţi-a spus? Poate că el vroia să se purifice!

4. Poate că vroia să fie îndrumat şi să-i fie propovăduirea de folos!

5. Cât priveşte pe cel îndestulat[3286];

6. Atunci, Tu Te ocupi de acesta!

7. Şi nu-Ţi pasă că el nu se purifică[3287]!

8. Iar cât priveşte pe cel care vine la Tine cu stăruinţă;

9. Cu toată teama lui [de Allah];

10. Ţie nu-Ţi pasă de acela!

11. Categoric nu[3288]! Într-adevăr, acesta (Coranul) este un îndemn[3289];

12. Iar cine vrea, îl pomeneşte.

13. În paginile sale nobile;

14. Măreţe şi pure;

15. Aflate în mâinile scribilor;

16. Nobili şi evlavioşi[3290]!

17. Moarte omului! Cât de nerecunoscător este el!

18. Din ce l-a creat El?

19. Dintr-o picătură l-a creat El şi i-a dat un destin!

20. Apoi, a înlesnit calea lui[3291].

21. Apoi, El îi dă moartea şi-l pune în mormânt.

22. Apoi, când El va hotărî, îl va învia.

23. Dar el (omul) n-a îndeplinit ceea ce i-a poruncit El (Allah)!

24. Omul să se uite la ceea ce mănâncă!

25. Noi suntem cel care vărsăm apa, lăsând-o să cadă![3292]

26. Apoi, crăpăm pământul, făcându-l să se despice;

27. Şi facem să crească aici grâne;

28. Şi vii şi legume;

29. Şi măslini şi curmale;

30. Şi grădini cu pomi îndesiţi;

31. Şi fructe şi nutreţuri;

32. Pentru voi şi pentru animalele voastre!

33. Apoi, când va veni strigătul cel mare!

34. Ziua, când fiecare va fugi de fratele său;

35. Şi de mama sa şi de tatăl său;

36. Şi de soţia sa şi de copiii săi;

37. Ziua, când fiecare va fi preocupat peste măsură, de propria sa stare;

38. Ziua, când vor exista feţe luminate;

39. Zâmbitoare şi bucuroase de veştile bune.

40. Ziua, când vor exista feţe prăfuite;

41. Acoperite de pulbere (negreală);

42. Iată, aceştia sunt cei necredincioşi şi nelegiuiţi!

[3285] Se spune că, într-o zi, când Profetul discuta cu unii fruntaşi din Mekka despre Islam, s-a prezentat un orb, cerând Profetului să-i împărtăşească şi lui principiile Islamului, dar Profetul nu i-a răspuns orbului şi s-a încruntat la el şi a preferat să plece de acolo. La scurt timp după aceea au fost revelate versetele acestei Sura, cu unele reproşuri pentru un astfel de comportament. Deci, profeţii, de asemenea, erau avertizaţi pentru unele comportamente nepotrivite (în Coran mai sunt şi alte pilde de acest fel).

[3286] Cineva bogat, cu avere.

[3287] Adică, nu devine musulman.

[3288] „Să nu faci aşa!” (versetul 10).

[3289] O pomenire a lui Allah, pentru Islam.

[3290] Aceste versete ne dau unele date despre felul cum erau conservate revelaţiile divine către Profetul Mahomed, ele fiind înregistrate imediat şi transmise cu exactitate, fără modificări.

[3291] Naşterea, după o vreme de şedere în pântecele mamei.

[3292] Ploaia care cade din cer.

81. EL-TEKVIR

(CHIRCIREA) Sûra-81, Mekka: 29 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când Soarele va fi făcut să se chircească[3293];

2. Şi când stelele se vor stinge[3294];

3. Iar munţii se vor pune în mişcare;

4. Şi cămilele însărcinate, de zece luni, vor fi lăsate în părăsire;

5. Şi când sălbăticiunile vor fi adunate laolaltă;

6. Şi când mările se vor învolbura;

7. Iar sufletele se vor împreuna[3295];

8. Şi când copila îngropată de vie va fi întrebată;

9. Pentru care vină anume a fost omorâtă[3296]?

10. Şi când filele vor fi desfăcute[3297];

11. Şi când cerul se va desprinde[3298];

12. Şi când Iadul se va aprinde;

13. Şi când Raiul se va apropia;

14. Atunci, fiecare suflet va afla ce anume a pregătit pentru el însuşi!

15. Nu! Eu jur pe planete (pe stele)!

16. Care alunecă şi trec (dispar)!

17. Şi pe noaptea care se întunecă!

18. Şi pe dimineaţa care începe să se lumineze!

19. Că acesta (Coranul) este, într-adevăr, Cuvântul adus de un mesager nobil[3299];

20. Care este înzestrat cu putere, lângă Stăpânul Tronului;

21. Supus şi sigur de El!

22. Iar tovarăşul vostru (Muhammed) nu este nebun![3300]

23. Într-adevăr, El (Muhammed) l-a văzut în orizontul clar[3301]!

24. Şi El (Allah) nu este zgârcit la cele tainice![3302]

25. Acesta (Coranul) nu este cuvântul Diavolului cel izgonit cu pietre!

26. Atunci, încotro mergeţi voi?

27. Acesta (Coranul) nu este altceva decât un îndemn pentru lumi[3303]!

28. Pentru aceia dintre voi care vor să meargă pe calea cea dreaptă!

29. Iar voi nu puteţi dori decât ceea ce voieşte Allah, Stăpânul lumilor!

[3293] Küvviret: să se pipernicească, pentru a se pierde în Univers.

[3294] Stelele vor avea un sfârşit (cosmogonie).

[3295] Cu trupurile lor (la înviere).

[3296] Se referă la obiceiul arabilor păgâni de a-şi îngropa de vii copiii născuţi fete, socotind aceasta drept o nenorocire pentru familia respectivă. Islamul a interzis acest obicei păgân.

[3297] Filele cuprinzând faptele fiecăruia.

[3298] De stelele cu care era acoperit; semn de Apocalipsă.

[3299] De îngerul Gabriel (Djebrail), care i-a transmis Profetului Mahomed Coranul, prin revelaţie (vahy).

[3300] Se respinge, astfel, categoric, una din acuzaţiile cele mai grave aduse Profetului Mahomed de adversarii Săi, în primele perioade ale propovăduirii Islamului.

[3301] Pe îngerul Gabriel (Djebrail).

[3302] În sensul că lui Mahomed i se revelau unele din tainele divine (în Coran există numeroase versete în acest sens).

[3303] Pentru cei din lumea de aici şi de-apoi.

82. EL-INFITAR

(DESPICAREA) Sûra-82, Mekka: 19 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când cerul se va despica;

2. Şi când astrele se vor împrăştia;

3. Şi când mările se vor revărsa;

4. Şi când mormintele se vor răsturna[3304];

5. Atunci, fiecare suflet va afla ce anume a făcut mai înainte şi ce a lăsat la urmă!

6. O, tu, omule! Cine este cel care te înşeală pe tine cu privire la Domnul tău cel Nobil?

7. El este cel care te-a creat şi apoi te-a aranjat şi te-a îndreptat!

8. Şi te-a plămădit şi ţi-a dat forma dorită de El!

9. Categoric! Voi socotiţi minciună credinţa[3305]!

10. Dar există paznici peste voi[3306];

11. Nobili, care scriu;

12. Şi cunosc faptele voastre.

13. Cei pioşi, dintre voi, vor fi în grădini;

14. Iar cei nelegiuiţi vor fi în Iad!

15. Unde vor cădea în Ziua Judecăţii!

16. Şi nu se vor putea depărta de el!

17. Şi cine anume îşi va spune ce este cu Ziua Judecăţii?

18. Apoi, iarăşi, cine anume îţi va spune ce este cu Ziua Judecăţii!

19. Este Ziua când nimeni nu va fi în stare de nimic pentru altcineva! Este Ziua în care porunca va aparţine numai lui Allah!

[3304] Adică, morţii vor ieşi din morminte.

[3305] Din: credinţă, religie, Judecata de-apoi etc.

[3306] Îngerii care notează faptele oamenilor.

83. EL-MUTAFFIFIN

(ÎNŞELĂTORII)[3307] Sûra-83, Mekka: 36 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Vai de înşelători!

2. Care, atunci când primesc de la oameni, cer să li se măsoare din plin;

3. Dar când măsoară şi cântăresc ei înşişi, atunci, înşeală!

4. Ei nu se gândesc oare că vor fi înviaţi?

5. În Ziua cea mare?

6. Ziua în care oamenii vor fi aduşi în faţa Stăpânului Lumilor!

7. Da, da! Pentru nelegiuiţi se află prescris că ei vor fi în Sidjdjin[3308]!

8. Şi cine îţi va spune ce anume este Sidjdjin?

9. Este Cartea prescrisă!

10. În ziua aceea, vai de cei care strigau: „Minciună!”

11. Vai de cei care socoteau minciună Ziua Adunării!

12. Dar n-o socot minciună decât cei nelegiuiţi şi păcătoşi!

13. Când se recită, în faţa lor, versetele Noastre, ei zic: „Poveşti de-ale celor de dinainte!”

14. Categoric nu! Mai degrabă, asupra inimilor lor apasă cele agonisite de ei![3309]

15. Da! În ziua aceea ei vor fi separaţi de Domnul lor printr-o perdea!

16. Apoi, vor cădea în Iad (Djehim).

17. Apoi, li se va spune: „Iată, aceasta este ceea ce socoteaţi voi minciună!”

18. Da! Pentru cei drepţi este prescris că ei se vor afla în Îlliyyun[3310]!

19. Şi cine îţi va spune ce anume este Îlliyyun?

20. Este Cartea prescrisă!

21. Vor depune mărturie cei apropiaţi[3311]!

22. Într-adevăr, cei drepţi se vor bucura de binefaceri!

23. Şi din tronuri se vor uita;

24. Iar Tu vei observa pe feţele lor bucuria fericirii lor.

25. Lor li se va da de băut o băutură curată, pecetluită (mirositoare);

26. Cu miros de mosc! Pentru aceasta să se ia la întrecere cei care se întrec!

27. Şi va fi amestecată cu Tesnim[3312].

28. Izvor, din care vor bea cei apropiaţi [de Allah]!

29. Nelegiuiţii râdeau de cei care credeau;

30. Şi, trecând pe lângă ei, îşi făceau semne[3313].

31. Iar când se întorceau printre-ai lor, ei se întorceau bucuroşi.

32. Când îi vedeau[3314], ei ziceau: „Aceştia sunt cei rătăciţi!”

33. Dar ei n-au fost trimişi ca să-i păzească!

34. Iată că, astăzi[3315], cei care credeau râd de cei care nu credeau!

35. Şi se uită de pe tronuri;

36. Când necredincioşii sunt răsplătiţi după faptele lor[3316]!

[3307] Se referă la cei care înşeală la cântar sau la măsurat. Este ultima Sura revelată la Mekka, înainte de Hedjira (622).

[3308] Sidjdjin: temniţă strâmtă; Carte cuprinzând faptele nelegiuiţilor.

[3309] În timpul vieţii lor (păcate).

[3310] Îlliyyun: loc înalt din Rai pentru cei cu fapte bune (în opoziţie cu: Sidjdjin, de care s-a amintit mai sus). Sau Cartea celor buni.

[3311] Cei aflaţi lângă Allah (îngerii, cei aleşi).

[3312] Tesnim (Tasnim): izvor paradiziac, de unde apa cu aceeaşi denumire se distribuie până la locurile cele mai înalte ale Paradisului.

[3313] În sens de batjocură.

[3314] Pe musulmani.

[3315] În Ziua Judecăţii de-apoi.

[3316] În sensul de pedeapsă.

84. EL-INŞIKAK

(RUPEREA) Sûra-84, Mekka: 25 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când cerul se va rupe;

2. Şi va da ascultare Domnului său, după cum se cuvine;

3. Şi când pământul se va netezi;

4. Şi va arunca ce se află în el şi se va goli[3317];

5. Şi va da ascultare Domnului său, după cum se cuvine;

6. Atunci, - o, tu, omule! - vei alerga spre Domnul tău, în grabă, pentru a te întâlni cu El!

7. Apoi, cel care va primi Cartea sa din partea dreaptă;

8. Acela va avea parte de o socoteală uşoară;

9. Şi el se va întoarce la familia sa fericit.

10. Iar cel care va primi Cartea sa prin spatele său[3318];

11. Acela se va ruga să piară mai degrabă;

12. Şi va cădea în Iadul cu flăcări!

13. Într-adevăr, el se simţea bine printre cei din familia sa!

14. Şi credea că nu se va întoarce nicicând[3319];

15. Dar! Domnul său îl vedea pe el!

16. Dar nu! Eu jur pe amurg!

17. Şi pe noapte şi pe ceea ce acoperă ea[3320]!

18. Şi pe Lună, când ea devine plină!

19. Că veţi trece de la o stare la alta![3321]

20. Dar, de ce oare nu cred ei?

21. Când se recită Coranul în faţa lor, ei nu se prosternează![3322]

22. Deloc! Cei care nu cred îl socot minciună!

23. Dar Allah ştie ce anume tăinuiesc ei!

24. Tu (O, Muhammed!) dă-le de veste o pedeapsă dureroasă!

25. Cu excepţia celor care cred şi săvârşesc fapte bune. Căci, pentru ei există o răsplată fără de sfârşit!

[3317] Îi va arunca pe morţi, din morminte.

[3318] În mâna stângă, legată la spate.

[3319] La Domnul său.

[3320] Întunecimea nopţii.

[3321] De la viaţă la moarte, apoi la înviere, după care va urma Judecata şi apoi răsplata; versetul este interpretat şi în alte feluri.

[3322] La citirea acestui verset, musulmanii se prosternează (sedjde), făcând mătănii.

85. EL-BURUDJ

(CONSTELAŢIILE) Sûra-85, Mekka: 22 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cerul cu constelaţii[3323]!

2. Şi pe Ziua cea făgăduită!

3. Şi pe martor[3324] şi pe cel despre care se mărturiseşte!

4. Că au fost ucişi cei din Uhdud[3325]!

5. Cu focul plin de obiecte de ars;

6. În timp ce ei priveau, aşezaţi;

7. Ca martori[3326], la ceea ce făceau ei celor care credeau;

8. Şi nu se răzbunau pe ei decât pentru credinţa lor în Allah cel Puternic şi Demn de laudă.

9. Căci, Lui aparţine Împărăţia cerurilor şi a pământului şi Allah este martor la tot ce există!

10. Într-adevăr, pentru cei care chinuiesc pe credincioşi şi pe credincioase şi apoi nu cer iertare există pedeapsa Iadului şi pedeapsa Focului (Harik).

11. Dar pentru cei care cred şi săvârşesc fapte bune există Raiuri prin care curg râuri. Iată marea salvare!

12. Într-adevăr, violenţa Domnului Tău este aspră!

13. El este cel care începe şi repetă![3327]

14. El este cel Iertător şi Iubitor!

15. Stăpânul Tronului (Arş) şi cel Glorios!

16. Cel care înfăptuieşte ceea ce vrea!

17. Oare Ţi-a venit[3328] vestea despre oşti?

18. Ale Faraonului şi despre Semud?

19. Cei care nu cred continuă să tăgăduiască[3329]!

20. Dar Allah îi împresoară, urmărindu-i.

21. Dimpotrivă! Acesta este un Coran plin de Glorie!

22. De pe Tabla cea bine păzită![3330]

[3323] EL-BURUDJ (pl. din: burdj): constelaţie, planetă, zodiac, turn; aici, în sens de: constelaţii.

[3324] Este vorba de Profetul Mahomed, care va depune mărturie pentru oameni la Judecata de-apoi.

[3325] Uhdud: ţinut la hotarul dintre Yemen şi Arabia. După tradiţie, ar fi vorba de un rege iudeu care i-ar fi prigonit pe creştinii care nu vroiau să treacă la iudaism, în secolul VI e.n., deci, înainte de apariţia Islamului.

[3326] Regele iudeu şi ai săi.

[3327] Creează, prima oară, şi apoi repetă, prin etapele cunoscute, până la Judecata de-apoi.

[3328] O, Muhammed!

[3329] Coranul, Profetul, pe Allah.

[3330] Levh-i-Mahfuz: în ea se află originalul Coranului şi se păstrează în ceruri.

86. EL-TARIK

(LUCEAFĂRUL)[3331] Sûra-86, Mekka: 17 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cer şi pe Luceafăr!

2. Cine îţi va spune ce este Luceafărul?

3. Este astrul care străpunge [întunericul]!

4. Nu există suflet fără paznic!

5. Omul să se uite din ce anume a fost creat!

6. El a fost creat dintr-un lichid ţâşnitor[3332];

7. Scos dintre coapsă şi coaste.

8. Într-adevăr, El (Allah) este în stare să-l readucă[3333]!

9. În ziua în care tainele vor fi puse la probă;

10. Atunci, nu va exista pentru el (om) nici un dătător de putere şi nici vreun ajutor!

11. [Jur]: Pe cerul care întoarce[3334]!

12. Şi pe pământul care crapă[3335]!

13. Că acesta (Coranul) este Cuvântul care desparte[3336].

14. Şi nu conţine glume!

15. Cei vicleni pregătesc vicleşuguri;

16. Şi Eu pregătesc o stratagemă!

17. Tu (O, Muhammed!) acordă-le necredincioşilor un termen! Dă-le un răgaz oarecare![3337]

[3331] Se traduce şi sub forma de: „Ceea ce luminează noaptea” sau „Steaua de dimineaţă”, pentru a deosebi Epoca ignoranţei (întuneric) de Epoca luminării prin Islam.

[3332] Este vorba de lichidul spermatic.

[3333] La viaţă; să-l învie (pe om), după moarte.

[3334] Sub formă de ploaie apa, care se ridică sub formă de aburi.

[3335] Când răsar plantele.

[3336] Binele de rău.

[3337] Căci, până la urmă, Islamul se va afirma.

87. EL-A’LA

(CEL PREA ÎNALT) Sûra-87, Mekka: 19 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) slăveşte numele Domnului Tău cel Preaînalt!

2. Cel care creează şi face ordine!

3. Şi care stabileşte şi apoi călăuzeşte!

4. Şi care face să răsară planta!

5. Şi apoi o transformă într-o iarbă veştejită.

6. Noi Te vom face să reciţi [Coranul], astfel, încât nu-L vei mai uita!

7. Afară de ceea ce voieşte Allah! Căci, El ştie şi ce anume este la vedere şi ce anume este ascuns!

8. Noi îţi vom da uşurinţă pentru ceea ce este mai lesnicios![3338]

9. Tu pomeneşte-L [pe Allah], de vreme ce pomenirea este de folos!

10. Căci, se va lăsa îndemnat cel care se teme.

11. Dar nelegiuitul se va îndepărta;

12. Şi va cădea în Focul cel mare;

13. Apoi, el nici nu va muri şi nici nu va trăi!

14. Va scăpa cel care se purifică!

15. Şi care pomeneşte numele Domnului său şi se roagă!

16. Categoric! Voi preferaţi viaţa lumească!

17. Dar cea de dincolo este mai bună şi veşnică!

18. Acestea se află în Cărţile de dinainte![3339]

19. Cărţile lui Abraham şi Moise![3340]

[3338] Pentru a reţine cu uşurinţă versetele Coranului.

[3339] Suhuf (pl.. din Sahife); pagini, file; Scripturile vechi.

[3340] Ibrahim şi Musa: Scriptura dată lui Abraham n-a ajuns până în vremurile noastre, iar lui Moise îi aparţine Tora (Tevrat).

88. EL-GAŞIYE

(CEEA CE ÎNVĂLUIE) Sûra-88, Mekka: 26 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. A ajuns oare la Tine vestea despre ceea ce învăluie?[3341]

2. În ziua aceea vor exista feţe plecate;

3. Care se străduiesc şi se chinuiesc;

4. Care vor cădea în Focul arzător;

5. Şi se vor adăpa dintr-un izvor clocotitor;

6. Şi nu vor avea pentru hrana lor decât DARI’![3342]

7. Care nu îngraşă, dar nici nu ţine de foame!

8. În ziua aceea vor exista şi feţe bucuroase;

9. Mulţumite de strădania lor!

10. În Paradisul cel Înalt;

11. Unde nu vor auzi deşertăciuni.

12. Acolo se află izvoare curgătoare;

13. Acolo există tronuri înalte;

14. Şi cupe aşezate;

15. Şi perne înşirate;

16. Şi covoare întinse.

17. Oare nu se uită ei la cămile cum anume au fost create?

18. Şi la cer, cum anume a fost înălţat?

19. Şi la munţi, cum anume au fost ridicaţi?

20. Şi la pământ, cum anume a fost întins?

21. Deci, Tu[3343] propovăduieşte! Căci, Tu eşti doar un propovăduitor!

22. Tu nu eşti un supraveghetor peste ei[3344]!

23. Cât priveşte pe cei care îşi întorc spatele lor şi tăgăduiesc;

24. Pentru pedepsirea lor, Allah a pregătit o pedeapsă mare!

25. Întoarcerea lor va fi la Noi!

26. Apoi, Noi vom cere socoteală de la ei!

[3341] El-GAŞIYE: este vorba de Ziua de-apoi, când totul va fi învăluit sau acoperit.

[3342] Dari’: un fel de plantă cu spini, otrăvitoare; fructul Iadului.

[3343] O, Muhammed!

[3344] Peste oameni.

89. EL-FEDJR

(ZORILE) Sûra-89, Mekka: 30 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Şi pe zori!

2. Şi pe cele zece nopţi![3345]

3. Şi pe perechi şi neperechi!

4. Şi pe noaptea care merge spre sfârşit![3346]

5. Că, în acestea există pilde de luat în seamă!

6. Oare n-ai văzut ce anume a făcut Domnul Tău cu [neamul] Ad?

7. Cu cei din Irem (Iram) [cetatea] sprijinită pe coloane?

8. Aşa cum nu s-a construit în [alte] cetăţi?

9. Şi cu [poporul] Semud care a săpat în stâncile din vale?

10. Şi cu Faraonul, stăpânul stâlpilor[3347]?

11. Şi care se răzvrătise în cetăţi!

12. Şi care făcea tulburări în ele![3348]

13. Într-adevăr, Domnul Tău a făcut să cadă asupra lor biciul pedepsei!

14. Căci, Domnul Tău veghează!

15. Apoi, cât priveşte pe om, când Domnul său îl pune la încercare prin cinstire şi prin copleşire cu binefaceri, el spune: „Domnul meu a fost generos cu mine!”

16. Dar când El (Allah) îl pune la încercare prin micşorarea agoniselii sale, atunci, el spune: „Domnul meu m-a trădat!”

17. Dar, categoric nu! Voi sunteţi cei care nu-i cinstiţi pe orfani!

18. Şi nu vă îndemnaţi unii pe alţii pentru hrănirea celor sărmani!

19. Şi înghiţiţi moştenirea cu o lăcomie sălbatică!

20. Şi vă place avuţia cu o plăcere nemărginită!

21. Nu, categoric! Când pământul va deveni praf şi pulbere;

22. Şi când Domnul Tău va veni, iar îngerii se vor aşeza în rânduri, rânduri;

23. În ziua aceea va fi adus Iadul, iar în ziua aceea omul îşi va aduce aminte[3349]. Dar la ce-i va folosi aducerea-aminte?

24. Atunci, el va spune : „Vai de mine! De-aş fi făcut mai înainte ceva pentru viaţa mea![3350]”

25. În ziua aceea nimeni nu va pedepsi aşa cum pedepseşte El!

26. Şi nimeni nu va lega, aşa cum leagă El!

27. „O, Tu, suflete satisfăcut!

28. Intoarce-te la Domnul tău cu mulţumire, fiind mulţumit!

29. Şi numără-te printre robii Mei!

30. Şi intră în Raiul Meu!”

[3345] Probabil, prima decadă din luna Zil-Hidjdje, când se oficiază Pelerinajul.

[3346] Pentru a face loc zorilor.

[3347] Piramidele sau stâlpii de care erau legaţi oamenii.

[3348] Pilde asemănătoare sunt date şi în alte Sûra-le din Coran.

[3349] De Allah şi de credinţă.

[3350] Omul îşi va exprima regretul său.

90. EL-BELED

(CETATEA) Sûra-90, Mekka: 20 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Nu! Eu (Allah) jur pe această cetate[3351]!

2. Şi pe faptul că Tu (O, Muhammed!) faci parte din această cetate!

3. Şi pe tatăl şi pe copilul care se naşte!

4. Că Noi l-am creat pe om cu greutate!

5. Oare crede el că nimeni nu va fi în stare împotriva lui?

6. El spune: „Am prăpădit multă avuţie![3352]”

7. Oare socoate el că nu-l vede nimeni?

8. Oare nu i-am dat Noi doi ochi?

9. Şi o limbă şi două buze?

10. Şi nu i-am arătat Noi cele două căi[3353]!

11. Oare nu va merge el pe calea urcuşului?[3354]

12. Dar ce anume ştii Tu despre urcuş?

13. Este: slobozirea unui grumaz![3355]

14. Sau hrănirea, într-o zi, când este înfometat,

15. A unui orfan apropiat[3356]!

16. Sau a unui sărac prăfuit!

17. Apoi, înseamnă să te afli printre cei ce cred şi care se îndeamnă unii pe alţii pentru răbdare şi care se îndeamnă între ei pentru milostenie!

18. Iată, aceştia sunt cei din dreapta[3357]!

19. Iar cei care nu cred în versetele Noastre sunt cei din stânga[3358]!

20. Peste ei va veni Focul cel îngrămădit!

[3351] Beled: oraş, ţinut, ţară, târg sau cetate. Este vorba de Mekka, una din aşezările umane importante de atunci; oraşul natal al Profetului Mahomed.

[3352] Părere de rău pentru pomenile date şi pentru alte binefaceri (nerecunoscător faţă de agoniseala dată de Allah).

[3353] Calea binelui şi calea rătăcirii.

[3354] Aluzie la unele greutăţi în timpul unor fapte bune, ca la urcuşul unui deal.

[3355] Eliberarea unui sclav. În Coran se găsesc multe versete care îndeamnă la eliberare sclavilor, prizonierilor etc.

[3356] În sens de rudă (?)

[3357] Vor primi Cartea faptelor lor prin mâna dreaptă şi vor sta în dreapta.

[3358] Cărţile lor de fapte vor fi date prin mâna stângă şi vor sta în stânga.

91. EL-ŞEMS

(SOARELE) Sûra-91, Mekka: 15 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe Soare şi pe luminarea lui!

2. Şi pe Lună, când urmează după el!

3. Şi pe ziuă, când se luminează din plin!

4. Şi pe noapte, când acoperă lumina!

5. Şi pe cer şi pe felul cum este construit!

6. Şi pe pământ şi pe felul cum este întins!

7. Şi pe suflet şi pe felul cum este ordonat!

8. În aşa fel că El (Allah) i-a insuflat atât libertinajul, cât şi pietatea, laolaltă.

9. Se salvează cel care se purifică;

10. Şi se pierde cel care păcătuieşte.

11. [Cei din poporul] Semud au strigat: „Minciună!”, prin nelegiuirea lor;

12. Iar cel mai nenorocit dintre ei s-a răzvrătit![3359]

13. Când trimisul lui Allah le spuse: „Iată cămila lui Allah! Şi ea să bea!”[3360]

14. Apoi, ei l-au făcut mincinos[3361] şi au tăiat picioarele [cămilei], iar Domnul lor, de mânie, i-a nimicit pentru nelegiuirea lor, făcându-i una cu pământul.

15. Căci, El nu se teme de ceea ce va urma![3362]

[3359] A tăiat picioarele cămilei, prezentată de profetul lor (Salih), drept minune.

[3360] Locuitorii ceruseră o minune de la profetul lor, iar Allah i-a dat o cămilă femelă, care urma să fie liberă şi să bea apă din izvor, alternativ cu locuitorii, în zile diferite, dar unul dintre locuitori a tăiat picioarele cămilei şi ei au ucis-o, fapt pentru care au fost pedepsiţi.

[3361] Pe profetul lor (Salih).

[3362] După pedepsirea păcătoşilor.

92. EL-LEYL

(NOAPTEA) Sûra-92, Mekka: 21 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur!]: Pe noaptea care învăluie![3363]

2. Şi pe ziua care luminează!

3. Şi pe cei creaţi: bărbat şi femeie!

4. Că strădaniile voastre sunt diferite!

5. Cât priveşte pe cel care dă pomană şi se comportă cu evlavie;

6. Şi care crede în ceea ce este bun[3364];

7. Pentru el Noi vom da înlesnire spre ceea ce este mai uşor!

8. Iar cât priveşte pe cel avar şi care caută să se îndestuleze;

9. Şi socoate minciună ceea ce este bun;

10. Pentru el Noi vom da înlesnire spre ceea ce este mai greu[3365].

11. Iar el fiind pierdut, avuţia sa nu-l va pune la adăpost.

12. Căci, Nouă ne aparţine călăuzirea!

13. Şi [tot] Nouă ne aparţine Lumea de-apoi şi cea dintâi![3366]

14. Şi v-am avertizat Noi despre Focul ce arde în flăcări!

15. Acolo nu vor cădea decât cei nelegiuiţi!

16. Cei care socoteau minciună şi îşi întorceau spatele lor[3367]!

17. Iar cei pioşi vor fi ţinuţi departe de el[3368].

18. Precum şi cei care dau din avuţia lor pentru purificare.

19. Şi care nu fac bine vreunei persoane pentru a fi răsplătiţi;

20. Ci, doar pentru a vedea faţa Domnului lor cel Măreţ!

21. Ei vor fi cei satisfăcuţi!

[3363] Cu întunericul.

[3364] În fapte bune.

[3365] Adică, i se va îngreuna pedeapsa.

[3366] Lumea de-apoi şi Lumea pământească.

[3367] La credinţă, la Profet.

[3368] De Infern.

93. EL-DUHA

(DIMINEAŢA)[3369] Sûra-93, Mekka: 11 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur!]: Pe ziua care luminează !

2. Şi pe noaptea care învăluie !

3. Că Domnul Tău nu Te-a părăsit şi nu este supărat pe Tine[3370]!

4. Într-adevăr, Lumea de-dincolo este mai bună pentru Tine, decât cea dintâi (de aici) !

5. Apoi, Domnul Tău îţi va da ţie, iar Tu vei fi mulţumit !

6. Nu Te-a găsit El orfan? Şi ţi-a dat loc de adăpost[3371]!

7. Şi nu Te-a găsit El în rătăcire? Şi Te-a călăuzit[3372]!

8. Şi nu Te-a găsit El nevoiaş? Şi Te-a îndestulat!

9. Deci, pe orfan nu-1 supăra!

10. Iar pe cerşetor (sărman), nu-l insulta!

11. Iar cât priveşte binefacerea Domnului Tău, despre ea povesteşte!

[3369] El-DUHA: Dimineaţa luminoasă; ziua luminoasă, când lumina devine puternică.

[3370] Se spune că, la un moment dat, revelaţiile au încetat o vreme oarecare, fapt care i-a determinat pe adversarii Profetului Mahomed să spună că Domnul Său s-a supărat pe El şi L-a părăsit; versetele de faţă contrazic astfel de zvonuri intenţionate.

[3371] Se ştie că Mahomed s-a născut orfan de tată, fiind crescut de mama Sa, care a murit când el avea şase ani. A trecut apoi în grija bunicului Său, care a murit când Mahomed avea 8 ani. De acum, unchiul Său (Ebu-Talib) îl ia sub protecţia sa.

[3372] Este vorba de călăuzirea Profetului Mahomed spre Islam.

94. EL-INŞIRAH

(DESCHIDEREA) Sûra-94, Mekka: 8 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Oare n-am deschis Noi inima Ta?[3373]

2. Şi n-am luat de pe Tine povara Ta?

3. Care apăsa pe spatele Tău!

4. Şi n-am ridicat faima Ta?

5. Căci, alături de greu există şi uşurinţă!

6. Da, alături de greu există şi uşurinţă!

7. Când Te uşurezi[3374], ridică-Te[3375]!

8. Şi dă-ţi silinţa pentru adorarea Domnului Tău[3376]!

[3373] O, Muhammed! Ca să fie răbdător şi să primească învăţăturile privitoare la Islam etc.

[3374] De muncă, de activitate.

[3375] Pentru rugăciune.

[3376] Pentru a obţine bunăvoinţa Sa.

95. EL-TIN

(SMOCHINA) Sûra-95, Mekka: 8 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur!]: Pe smochină şi pe măslină!

2. Şi pe Muntele Sinai[3377]!

3. Şi pe această cetate sigură[3378]!

4. Că Noi l-am creat pe om cu chipul cel mai frumos!

5. Apoi, l-am trimis la locul cel mai de jos[3379]!

6. Afară de cei care cred şi săvârşesc fapte bune, căci, pentru ei există o răsplată veşnică!

7. Şi cum se poate ca, după aceea, să socoţi minciună credinţa[3380]?

8. Oare nu este Allah Judecătorul judecătorilor?

[3377] Tur - i - Sinin.

[3378] Mekka.

[3379] La pedeapsa Iadului.

[3380] Se adresează oamenilor, în general.

96. EL-ALAK

(CHEAGUL)[3381] Sûra-96, Mekka: 19 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Citeşte![3382] În numele Domnului Tău care a creat!

2. Care l-a creat pe om dintr-un cheag[3383]!

3. Citeşte! Căci, domnul Tău este generos;

4. El l-a învăţat [pe om] cu condeiul![3384]

5. L-a învăţat pe om ceea ce el nu ştia!

6. Dar! Omul se răzvrăteşte;

7. Când se vede bogat.

8. Dar întoarcerea va fi la Domnul Tău!

9. Tu (O, Muhammed!) l-ai văzut oare pe cel care i-a interzis;

10. Robului să îndeplinească rugăciunea?[3385]

11. Îl vezi oare Tu pe el pe drumul cel drept?

12. Sau dacă porunceşte smerenie?

13. Tu îl vezi doar că strigă: „Minciună!” şi pleacă, întorcându-şi spatele!

14. El nu ştie oare că Allah vede?

15. Categoric! Dacă el nu va înceta, Noi îl vom apuca de frunte!

16. De fruntea lui cea mincinoasă şi păcătoasă!

17. Să-i cheme el pe adepţii lui!

18. Noi, de asemenea, îi vom chema pe paznici[3386]!

19. Categoric, nu Te lua după el! Tu prosternează-Te şi apropie-Te[3387]!

[3381] Este cunoscută şi ca ,,Sûra IKRA!”: „Citeşte!”

[3382] Prima revelaţie, transmisă Profetului Mahomed prin îngerul Gabriel (Djebrail).

[3383] Formarea embrionului.

[3384] Kalem: scrisul şi cititul.

[3385] După tradiţie, Ebu-Djehil (Abu-Djahl) îl împiedica pe Profetul Mahomed să oficieze slujbele zilnice, fapt care dovedeşte că Profetul era persecutat încă de la început în propovăduirea Islamului.

[3386] Pe îngerii care ascultă de porunca lui Allah.

[3387] De Allah. Se fac două mătănii numite Sedjde (prosternare). Se consideră că este momentul în care omul se apropie cel mai mult de Allah.

97. EL-KADR

(ESTIMAREA)[3388] Sûra-97, Mekka: 5 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Într-adevăr, Noi L-am coborât pe acesta (Coranul) în Noaptea Sortită[3389]!

2. Şi cine îţi va spune ce este: Leyle-t-ül-Kadr?

3. Leyle-t-ül-Kadr este mai bună decât o mie de luni!

4. Căci, atunci coboară îngerii şi Duhul[3390], cu voia Domnului lor, pentru îndeplinirea tuturor poruncilor!

5. Este Pacea! Care durează până la ivirea zorilor!

[3388] Estimare, valoare, determinare, destin.

[3389] Leyle-t-ül-Kadr: noaptea dintre 26/27 Ramazan, când au început să fie transmise Profetului Muhammed (S.A.V.) primele versete din Coran, vestindu-i profeţia. De aceea, noaptea respectivă este socotită sfântă pentru musulmanii de pretutindeni.

[3390] Ruh! Îngerul Gabriel (Djebrail).

98. EL-BEYYINE

(DOVADA) Sûra-98, Medina: 8 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Acei dintre cei cu Scriptura (Kitab) care nu cred, precum şi idolatrii (müşrikin) nu vor înceta până ce nu le va veni Dovada clară[3391]!

2. Iată, un Mesager din partea lui Allah recită din pagini curate[3392]!

3. În care se află prescripţii preţioase!

4. Iar cei cărora le-a fost dată Scriptura nu s-au divizat decât după ce le-a venit Dovada cea clară[3393]!

5. Lor li s-a poruncit doar să se supună lui Allah, purificându-se în credinţa lor, pentru El, cu sinceritate, şi să oficieze rugăciunile şi să achite darea (zekāt). Iată credinţa cea dreaptă[3394]!

6. Acei dintre cei cu Scriptură care nu cred, precum şi idolatrii vor sta pe veci în focul Iadului, pentru că ei sunt creaturile cele mai nefaste!

7. Cei care cred şi săvârşesc fapte bune sunt făpturile cele mai bune!

8. Ei vor fi răsplătiţi de Domnul lor cu grădinile Raiului, prin care curg râuri şi vor rămâne acolo în veci! Căci, Allah este mulţumit de ei şi ei, la rândul lor, sunt mulţumiţi de El! Iată, aceasta va fi pentru cei care se tem de Domnul lor!

[3391] Coranul, pe care îl va recita Profetul Mahomed, propovăduind Islamul.

[3392] Din Coranul cu versete pure, curate.

[3393] După apariţia Islamului, iudeii şi creştinii au început să se divizeze, unii dintre ei adoptând religia musulmană, iar disputele dintre ei, cu privire la Islam, s-au accentuat tot mai mult.

[3394] Islamul.

99. EL-ZILZAL

(CUTREMURUL) Sûra-99, Medina: 8 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când pământul se va zdruncina prin propriul său cutremur[3395]!

2. Şi când pământul va scoate afară poverile sale[3396];

3. Şi când omul va spune: „Ce se întâmplă cu el ?”

4. Iată, în Ziua aceea, el (pământul) va povesti povestea sa!

5. Aşa cum Domnul Tău i-a revelat-o!

6. În Ziua aceea oamenii vor ieşi, fiecare separat, ca să-şi vadă faptele lor.

7. Cel care a săvârşit o faptă bună, cât de mică, o va vedea[3397].

8. Şi cine a făcut o faptă rea, cât de mică, o va vedea[3398].

[3395] Semne de Apocalips.

[3396] Cei îngropaţi vor fi scoşi din morminte, împreună cu toate comorile ascunse.

[3397] Va fi răsplătit pe măsură.

[3398] Va fi pedepsit pe măsură.

100. EL-ADIYĀT

(CEI CARE ALEARGĂ)[3399] Sûra-100, Mekka: 11 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Pe cei care aleargă, gâfâind!

2. Pe cei care împrăştie scântei[3400]!

3. Pe cei care atacă dimineaţa[3401]!

4. Pe cei care fac să se ridice praful!

5. Pe cei care pătrund în mulţime!

6. Că omul este nerecunoscător faţă de Domnul său!

7. Căci, el însuşi este martor în această privinţă!

8. Pentru că el tare iubeşte bogăţia!

9. Oare nu ştie că atunci când se va bulversa ceea ce se află în morminte;

10. Şi când va ieşi la iveală ce se află în piepturi (inimi)[3402];

11. În Ziua aceea, Domnul lor va şti totul despre ei?

[3399] El - Adiyat: cai de cursă, care aleargă iute.

[3400] Din potcoavele cailor, în timpul alergării lor.

[3401] Caii, împreună cu călăreţii lor.

[3402] Faptele bune şi rele.

101. EL-KARI’A

(CEEA CE BATE) Sûra-101, Mekka: 11 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Ceea ce bate[3403]!

2. Ce este ceea ce bate?

3. Şi cine îţi va spune ce anume este ceea ce bate?

4. Este ziua în care oamenii vor fi împrăştiaţi ca nişte fluturi!

5. Şi munţii vor deveni ca lâna răvăşită!

6. Atunci, a cărui balanţă atârnă mai greu[3404];

7. Acela va avea un trai fericit!

8. Iar a cărui balanţă va cântări mai uşor[3405];

9. Mama lui va fi prăpastia!

10. Şi cine îţi va spune ce anume este aceea[3406]?

11. Este un foc pârjolitor!

[3403] La uşă. Sfârşitul lumii.

[3404] Cu fapte bune.

[3405] Faptele rele fiind mai grele.

[3406] Adică, prăpastia; aluzie la Infern.

102. EL-TEKĀSUR

(ÎNAVUŢIREA) Sûra-102, Mekka: 8 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Vouă vă place înavuţirea[3407]!

2. Până ce vizitaţi mormântul[3408]!

3. Categoric! Veţi afla în curând!

4. Apoi, iarăşi categoric! Veţi afla în curând!

5. Categoric! De-aţi afla cu adevărat!

6. Că vedeţi Iadul – Djehim!

7. Apoi, îl veţi vedea cu ochii voştri cu adevărat!

8. Apoi, în Ziua aceea veţi fi întrebaţi despre plăcerile voastre[3409]!

[3407] Poftă după îmbogăţire (înmulţirea avuţiei).

[3408] Adică, toată viaţa.

[3409] Din timpul vieţii.

103. EL-ASR

(TIMPUL) Sûra-103, Mekka: 3 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. [Jur]: Şi pe timp[3410]!

2. Că omul se află în pierzanie!

3. Afară de cei care cred şi săvârşesc fapte bune şi îndeamnă unii pe alţii pentru dreptate şi se îndeamnă între ei pentru răbdare!

[3410] Asr: secol (veac), după-amiază, timp.

104. EL-HUMEZE

(BÂRFITORUL) Sûra-104, Mekka: 9 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Vai de toţi bârfitorii şi clevetitorii!

2. Care strâng avuţie şi o numără!

3. Socotind că avuţia sa îl va face veşnic nemuritor!

4. Categoric nu! El va fi aruncat în Iadul-Hutama!

5. Şi cine îţi va spune ce este Hutama?

6. Este Focul aprins de Allah!

7. Care se ridică până peste inimi!

8. Acolo îi va închide el[3411];

9. Ferecaţi de stâlpi mari!

[3411] Focul Iadului, pe bârfitori etc.

105. EL-FIL

(ELEFANTUL) Sûra-105, Mekka: 5 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu[3412] n-ai văzut oare ce anume a făcut Domnul Tău cu posesorii de elefanţi[3413]?

2. Oare n-a zădărnicit El (Allah) vicleşugul lor?

3. Şi a trimis asupra lor păsări: Ebabil.[3414]

4. Ele au aruncat peste ei pietre din lut ars.

5. Astfel, El (Allah) i-a făcut ca nişte frunze de paie prăpădite!

[3412] O, Muhammed!

[3413] Fil. După tradiţie, în anul naşterii Profetului Mahomed, regele Abisiniei, voind să-i creştinească pe arabi, construise o mare biserică la San’a (din Yemen), care însă a fost distrusă de cei din Mekka, pe motivul că ducea la scăderea numărului vizitatorilor la Mekka. Acest fapt avea să-l determine pe regele Abisiniei să pornească o mare expediţie asupra oraşului Mekka cu un număr de elefanţi (după unii: 13 elefanţi). Elefanţii au refuzat să intre în Mekka, iar oastea regelui a fost înfrântă. Se atribuie victoria şi ajutorului dat de unele păsări care au aruncat pietre fierbinţi asupra ostaşilor regelui, precum şi revărsării apelor mării, încât puţini au scăpat din oştirea abisiniană. De aici şi numele de: Sura Elefantului.

[3414] Ebabil. o pasăre de pădure, preţuită în lumea musulmană (caprimulgus).

106. EL-KUREYŞ

(KUREYŞ) Sûra-106, Mekka: 4 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Spre bucuria Kureyşiţilor[3415]!

2. Pentru unirea lor privind călătoriile de iarnă şi de vară[3416]!

3. Ei să-L invoce pe cel care este Stăpânul acestui Lăcaş[3417]!

4. Care i-a hrănit împotriva foametei şi i-a pus la adăpost de teamă[3418]!

[3415] Kureyş (Kurayş); tribul vestit din Mekka, de care aparţinea şi Profetul Mahomed (Muhammed).

[3416] Kureyşiţii din Mekka s-au impus treptat în împrejurimi prin comerţul lor cu caravane, iarna şi vara, fapt care ducea şi la menţinerea unităţii lor.

[3417] Beyt (Bayt). Este vorba de Ka’aba, din Mekka, lăcaş sfânt pentru locuitorii din împrejurimi cu mult înainte de apariţia Islamului.

[3418] Kureyşiţii se bucurau de privilegiul de a îngriji Ka’aba, fapt care le asigura şi unele avantaje materiale.

107. EL-MA’UN

(AJUTORUL) Sûra-107, Mekka: 7 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) îl vezi pe cel care tăgăduieşte credinţa?

2. Iată, acesta este cel care îl alungă pe orfan!

3. Şi cel care nu îndeamnă la ospătarea sărmanului!

4. Păcat de cei care fac rugăciunea,

5. Îndeplinind rugăciunea ca nişte făţarnici[3419]!

6. Şi care o fac numai ca să fie văzuţi!

7. Şi care împiedică ajutorul[3420]!

[3419] Cu nepăsare, cu indiferenţă, fără suflet în credinţa lor (vezi versetul 6).

[3420] Ma ‚un: ajutor, sprijin, binefacere; aici în sensul de Zekat (darea obligatorie), una din condiţiile de a fi musulman.

108. EL-KEVSER

(SURSA) Sûra-108, Mekka: 3 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Noi ţi-am oferit Sursa[3421]!

2. Tu oficiază rugăciunea pentru Domnul Tău şi adu’ jertfă[3422]!

3. Iată, cel care Te urăşte va fi, tocmai el, fără urmaşi[3423]!

[3421] O, Muhammed! Kevser (Kavsar): sursă, izvor (din Paradis). Aici, în sensul de: Coran; Islam.

[3422] Să jertfească animale pronunţând numele lui Allah şi nu al unui idol oarecare.

[3423] Aluzie la cei care râdeau de Profetul Mahomed că n-are un fiu, drept urmaş.

109. EL-KAFIRUN

(NECREDINCIOŞII) Sûra-109, Mekka: 6 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) spune: „O, voi, necredincioşilor!

2. Eu nu Mă închin la cei ce vă închinaţi voi!

3. Iar voi nu vă închinaţi la ceea ce Mă închin Eu!

4. Eu nu Mă voi închina celor ce vă închinaţi voi!

5. Iar voi nu vă veţi închina la ceea ce Mă închin Eu!

6. Credinţa voastră să fie a voastră şi credinţa Mea să fie a Mea[3424]!’

[3424] Se respingea, astfel, propunerea unor necredincioşi (idolatri) ca fiecare parte să creadă în credinţa celeilalte părţi.

110. EL-NASR

(TRIUMFUL) Sûra-110, Medina: 3 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Când va veni sprijinul lui Allah şi cucerirea[3425];

2. Iar Tu vei vedea că oamenii intră în credinţa lui Allah, cete după cete;

3. Atunci, preaslăveşte-L pe Domnul Tău, cu mulţumire şi cere iertare de la El! Căci, El este Iertător faţă de cei care se căiesc!

[3425] După tradiţie, această Sûra vestea biruinţa Islamului asupra oraşului Mekka (630) sau apropierea morţii Profetului Mahomed care a mai trăit, după aceea, doar 80 de zile.

111. EL-MESED

(FUNIA)[3426] Sûra-111, Mekka: 5 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Usucă-se cele două mâini ale lui Ebu-Leheb şi piară el însuşi![3427]

2. Să nu-i fie de folos avuţia sa şi cele agonisite de el!

3. El însuşi va intra în Focul cu flăcări![3428]

4. Şi soţia sa, care cară lemne;[3429]

5. Având după grumazul ei o funie din fibre!

[3426] Se numeşte şi „Sûra TEBBET” („Piară!” sau „Usucă-se!”). Este vorba de Ebu-Leheb (Abu-Lahab), unchiul Profetului Mahomed, care se opunea propovăduirii Islamului, la începuturile sale, când Profetul aduna rudele Sale spre a le convinge în favoarea Islamului. În această Sûra se dă de veste că Ebu-Leheb şi familia sa vor fi pedepsiţi, fiind legaţi de gât cu funii.

[3427] Ebu-Leheb încercase să-L lovească pe Profetul Mahomed cu o piatră.

[3428] Leheb (Lahab) înseamnă „flăcări”, iar Ebu-Leheb înseamnă „tatăl flăcărilor”. Se spune că, după încercarea de a lovi pe Profet, mâinile lui Ebu-Leheb s-au uscat, iar după moarte a fost descoperit abia în a treia zi.

[3429] Şi le punea pe drumul Profetului, ca să se împiedice de ele, când venea acasă, după rugăciunea de noapte.

112. EL-IHLAS

(SINCERITATEA) Sûra-112, Mekka: 4 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) spune: „El, Allah, este Unic!

2. Allah cel Absolut[3430]!

3. El n-a născut şi nu s-a născut!

4. Şi nimic nu este egalul Său, fiind Unic[3431]!”

[3430] Samed: Absolut, Atotputernic, în sensul că totul are nevoie de El, dar El n-are nevoie de nimeni şi de nimic.

[3431] Această Sûra exprimă, în câteva versete extrem de concise, esenţa Islamului, prin conceptul de unicitate absolută. De aceea, această Sûra este învăţată şi recitată foarte des de musulmani, în cele mai variate ocazii.

113. EL-FELAK

(LUMINAREA!) Sûra-113, Mekka: 5 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) spune: „Eu caut adăpost la Domnul care luminează[3432]!

2. Faţă de răutăţile celor create de El!

3. Şi faţă de răul întunericului, când acesta se aşterne!

4. Şi faţă de răutăţile celor care suflă asupra nodurilor[3433]!

5. Şi faţă de răutatea celui invidios, când acesta invidiază[3434]!”

[3432] Crăpătura dintre noapte şi zorii zilei, despicarea pământului la ieşirea plantelor.

[3433] Peste tot felul de obiecte noduroase, pentru a face vrăji, preziceri etc.

[3434] Diavolul.

114. EL-NAS

(OAMENII) Sûra -114, Mekka: 6 versete

În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!

1. Tu (O, Muhammed!) spune: „Eu caut adăpost la Domnul oamenilor!

2. Stăpânul oamenilor!

3. Ilāh-ul oamenilor!

4. Faţă de răutatea sfetnicului cel rău[3435]!

5. Cel care şopteşte răutate în inimile oamenilor!

6. Fie că este vorba de djinni (demoni), fie de oameni[3436]!”

[3435] Diavolul.

[3436] Oameni răi, asemuiţi cu demonii.

INTRODUCERE

Motto:
„Coranul rămâne ultimul şi singurul miracol de care noi dispunem astăzi.”
Abdul-Aziz Kamel

Cititorul care îşi propune să purceadă la lecturarea Coranului (în original KUR’AN), fie şi printr-o traducere, este îndemnat să parcurgă aceste rânduri (cu caracter introductiv), pentru a se familiariza cu unele noţiuni sau idei care se degajă din ansamblul Coranului - Ultima Carte Sfântă din Seria Scripturilor revelate unor profeţi de-a lungul istoriei omenirii.

După cum se ştie, Coranul reprezintă Cartea Sfântă a musulmanilor, dar, în realitate, Coranul se adresează tuturor oamenilor indiferent de neam sau de rasă, de limbă sau de credinţă, de sex sau de culoare, chemându-i să se închine divinităţii numite, de astă dată, ALLAH şi să creadă religiei exprimate prin Islam, în sensul de: „pace”, „linişte”, „resemnare” sau „supunere” faţă de Allah.

Cuvântul Kur’an, pe lângă sensul de Coran, aşa cum înţelegem astăzi, înseamnă şi „Lectură” sau „Recitare”, iar în limba română s-a încetăţenit forma de „Coran”, adoptată şi de noi în prezentarea de faţă.

Din cercetările efectuate asupra Scripturilor rezultă că specialiştii apreciază Coranul ca singura Carte Sfântă care a ajuns până în zilele noastre fără să fi fost supus unor modificări sau completări ulterioare, faţă de forma sa iniţială, de pe vremea Profetului Mahomed (Muhammed SAV.), care a trăit între anii: 570-632 e.n., punând bazele unei religii noi, numită: ISLAM, care numără astăzi aproape un miliard şi jumătate de musulmani, răspândiţi pe toate continentele de pe mapamond.

Incă de la început trebuie făcută precizarea că există o interdependenţă cauzală între: Coran-Mahomed şi Islam, Coranul reprezentând fundamentul Islamului, iar Profetul Mahomed fiind răspânditorul religiei musulmane (numită Islam), pe baza textelor coranice, pe măsura transmiterii „Cuvântului lui Allah” pe calea revelaţiei (Vahiy), prin intermediul îngerului Gabriel (Djebrail), considerat principalul mijlocitor între Divinitate şi profeţi, de la început şi până la profetul Mahomed. Dată fiind tocmai această interdependenţă cauzală între: Coran-Mahomed şi Islam, socotim necesar şi util să aruncăm o privire generală asupra acestor trei componente fundamentale ale religiei musulmane, pentru a reliefa, dacă mai este cazul, necesitatea abordării lor laolaltă, ori de câte ori ne referim la ele.

PROFETUL MAHOMED
(MUHAMMED)

Spre deosebire de toţi ceilalţi profeţi, care s-au succedat de-a lungul istoriei - şi numărul lor este apreciat la peste 200.000 - despre viaţa Profetului Mahomed posedăm cele mai multe date concrete. Referindu-se tocmai la acest aspect, savantul român, Mircea Eliade remarca faptul că „dintre toţi întemeietorii de religii, Mahomed este singurul căruia i se cunoaşte, în linii mari, biografia”.[3437]

Profetul Mahomed (în arabă: Muhammad) s-a născut în anul 570 e.n. (după alţii: 569 sau 571), în Oraşul MEKKA (MAKKA), din Peninsula Arabiei, cu el urmând să se încheie seria profeţilor, deci şi „misiunea de profeţie”, în general, după cum, Islamul, la rândul său, va reprezenta, potrivit Coranului, ultima religie, din seria religiilor şi credinţelor care s-au succedat de-a lungul istoriei omenirii.

Intr-adevăr, dacă aruncăm o privire asupra celor peste 14 secole care au trecut de la Mahomed încoace, precum şi de la Islam, constatăm că nu s-a mai impus, de atunci încoace, vreo altă personalitate cu trăsături profetice cât de cât convingătoare şi nici nu a fost răspândita o altă religie, cu perspective de afirmare continuă, până la dimensiuni de universalitate, asemenea Islamului, eforturile unora sau altora de a se remarca prin anumite „doctrine”, filosofice sau religioase, neputând depăşi limitele unor „secte” sau „profeţii individuale”, cu adepţi în număr mai mult sau mai restrâns, pentru a fi recunoscute ca religii propriu-zise. În această privinţă nu este cazul să recurgem la exemplificări, o asemenea temă necesitând o abordare specială.

Mahomed aparţinea vestitului trib al Kureyşiţilor din Mekka - Familia Beni-Haşim -, care se bucura de un privilegiu special printre celelalte comunităţi arabe, atât prin activitatea sa comercială, cât şi prin nivelul de cultură al membrilor săi, în raport cu celelalte triburi din Arabia acelor vremuri, din a doua jumătate a veacului al Vl-lea.

De asemenea, reprezentanţii Kureyşiţilor aveau în grija lor şi vestitul Sanctuar din Mekka, numit Ka’aba (Kâbe), un lăcaş de cult fondat sau reparat de profetul Abraham (Ibrahim), aici păstrându-se şi cei mai de seamă idoli sau zei ai arabilor din perioada lor păgână, iar unii dintre aceşti idoli vor fi amintiţi şi în Coran, pe măsura revelării versetelor numite: Âyât.

Templul Ka’aba avea o formă cubică, pe care o păstrează şi astăzi, considerându-se totodată că el reprezintă nu numai centrul Pământului, dar şi centrul universului.[3438] Originea Ka’abei nu se cunoaşte cu exactitate, dar se ştie că ea a început să fie venerată cu mult înainte de Profetul Mahomed.

Deşi nici unul dintre sultanii otomani nu a ajuns până la MEKKA, totuşi, în calitatea lor de Califi, ei au acordat, tot timpul, o importanţă deosebită celor două oraşe sfinte, Mekka şi Medina, trimiţând, an de an, sume importante pentru întreţinerea lor, iar ultimul sultan otoman care a reparat Ka›aba, destul de substanţial, a fost Murad al IV-lea (1623-1640), forma de atunci a acestui lăcaş menţinându-se, în linii mari, până în zilele noastre.

Tatăl Profetului Mahomed se numea Abdullah [Abd-Allah], iar mama sa: Amina. Pentru că se născuse orfan de tată, Mahomed a fost crescut, la început, de bunicul său (Abd-el-Muttalib), iar după moartea acestuia, a trecut în grija unchiului său Ebu-Talib (Abu-Talib), care avea să-l plimbe pe tânărul Mahomed, cu caravanele negustorilor, prin ţinuturile învecinate. În felul acesta, Mahomed, pe lângă oarecare experienţă comercială, avea prilejul să cunoască şi alte comunităţi, precum şi modul lor de viaţă, credinţele şi tradiţiile lor etc.

După ce s-a aflat, o vreme, în serviciul unei văduve bogate din Mekka, cu numele de Hatidja, ajutând-o în activitatea ei comercială, la vârsta de 24 de ani, Mahomed s-a căsătorit cu stăpâna sa, care avea 40 de ani.

Dar, până atunci, viitorul Profet obţinuse deja încrederea locuitorilor din Mekka acelor vremuri, tocmai pentru cinstea şi corectitudinea de care dăduse dovadă în diferite împrejurări.

Astfel, de multe ori, cei care plecau cu caravanele, lăsau în grija lui Mahomed obiectele lor preţioase şi le găseau intacte la reîntoarcerea lor. De asemenea, a rămas vestită îndeosebi soluţia găsită de Mahomed în disputa dintre căpeteniile triburilor din Mekka, cu ocazia reparării Ka’abei, când se pusese şi problema aşezării, la locul ei, a vestitei „Pietre Negre” (Hadjar-ul-Asvad), fiecare şef de trib considerându-se îndreptăţit pentru aceasta. În faţa unei asemenea dispute, Mahomed, după ce a pus piatra pe o pătură, i-a îndemnat pe şefii de triburi să apuce fiecare dintr-un colţ, iar el, personal, a aşezat piatra la locul unde se află şi astăzi, toţi pelerinii musulmani străduindu-se s-o atingă în timpul celor 7 tururi pe care le efectuează în jurul Ka’abei, în cadrul ritualurilor Pelerinajului - numit: Hadjdj.

Originea „Pietrei Negre” a rămas un mister până în zilele noastre, unii presupunând că ar fi vorba de un meteorit, iar alţii considerând că, iniţial, ar fi fost albă şi s-a înnegrit plângând păcatele oamenilor. Ea are formă ovaloidă, fiind ceva mai mare decât o rodie.[3439]

În jurul vârstei de 35-40 ani, Mahomed a început să se retragă la muntele Hira, din apropiere de Mekka, unde medita, uneori, mai multe zile.

Tocmai aici avea să primească Mahomed primele semne de profeţie, transmiţându-i-se, prin îngerul Gabriel (Djebrail), prima revelaţie {vahiy), sub formă de poruncă: „Citeşte!” (Ikra!), aşa cum apare şi în Coran (96/1).

Aflat pentru prima dată în faţa unei asemenea situaţii, neobişnuite, desigur, viitorul Profet Muhammed (SAV) nu putea să nu aibă un puternic sentiment de emoţie sau de teamă, aşa cum avusese, în fond, la vremea sa, şi Moise (Musa), la Muntele Sinai, ca să nu mai aducem alte pilde, despre care se relatează şi în Coran. Tocmai o astfel de stare sufletească, umană de altfel, a fost exploatată de unii adversari ai Islamului, în general, şi ai Profetului Mahomed, în special, atribuindu-i profetului uneia dintre cele mai mari religii -Islamul - unele stări bolnăvicioase sau alte fenomene lipsite de orice temei, la care nu este cazul să ne referim aici.[3440] După o întrerupere de câţiva ani, când Mahomed începuse să propovăduiască noua religie printre apropiaţii săi, mesajele divine aveau să reînceapă sub forma unor versete numite āyāt, ele succedându-se la intervale mai mari sau mai mici, timp de 23 de ani, respectiv, din anul 610 e.n. şi până în ajunul morţii Profetului (632 e.n.), unele, înainte sau după anumite evenimente, altele, atunci când se simţea nevoia lămuririi unor probleme curente sau în alte împrejurări, din aceste perspective, aproape fiecare verset având motivaţia sa proprie. Pe baza versetelor, care vor alcătui, în final, ceea ce cunoaştem astăzi sub denumirea de Coran, Profetul Mahomed va pune, treptat, bazele unei noi religii sub denumirea de Islam, care se va diferenţia, cu timpul, de celelalte religii, inclusiv de iudaism şi de creştinism, printr-o serie de caracteristici, unele specifice, iar altele cu trăsături fundamental diferite.

De relevat este faptul că, dacă pentru recunoaşterea oficială a creştinismului a trebuit să treacă o perioadă de peste trei veacuri de clandestinitate, în schimb, propovăduirea Islamului în taină nu avea să dureze mai mult de trei ani, după care Profetul a primit mesajul coranic de a-i chema pe oameni la noua religie în mod deschis, chiar dacă se va expune, prin aceasta, şi la tot felul de riscuri, din partea adversarilor săi, inclusiv, din partea membrilor tribului Kureyşiţilor, care se temeau de schimbarea unor structuri tradiţionale din sânul comunităţilor arabe de atunci, prin răspândirea Islamului ca o religie monoteistă prin excelentă, opusă fundamental credinţelor bazate pe idoli sau zei.

*

Într-adevăr, triburile arabe participau la diverse activităţi comerciale, deplasându-se în ţinuturi mai apropiate sau mai îndepărtate, iar cele două religii „celeste», cu trăsături monoteiste, ca: iudaismul şi creştinismul, aveau deja un trecut îndelungat, existenţa lor simţindu-se şi în Peninsula Arabiei.

De asemenea, şi procesul de separare a arabilor de ansamblul popoarelor semitice începuse cu mult timp înainte de apariţia Islamului, după unele estimări, încă de pe vremea lui Abraham (Ibrahim), iar în secolul al III-lea e.n. se constituiseră deja o serie de comunităţi arabe de sine stătătoare, cu propriile lor trăsături, cu dialectele lor specifice etc.

Cert este însă faptul că arabii din epoca Profetului Mahomed se desprinseseră, întru-totul, din marea familie a popoarelor semite, formând comunităţi distincte faţă de cele iudeo-creştine, atât prin limba şi cultura lor, cât şi prin tradiţiile lor specifice.

Într-adevăr, înainte de Mahomed, în Arabia, acoperită în mare parte de deşert, domnea regimul tribal, triburile respective aflându-se în lupte continue între ele, iar credinţele lor aveau la bază adorarea unor idoli sau zei, ca şi alte comunităţi din trecutul istoriei omenirii.

De altfel, privit în general, Orientul Mijlociu reprezintă, în fond, leagănul culturii şi civilizaţiei străvechi, iar numeroşi propovăduitori de credinţe, printre care şi marii răspânditori de religii, ca: Moise, Iisus sau Mahomed, care au schimbat destinele omenirii, tot în această zonă au trăit şi au propovăduit noile lor religii: iudaismul, creştinismul sau Islamul, fără să ne mai referim la alte fapte sau fenomene din trecut, ca Potopul sau altele, astfel încât, se poate afirma că, în lume, nu există o altă zonă care să prezinte o importanţă atât de mare ca Orientul Mijlociu, atât din punct de vedere geo-politic, cât şi sub aspectul contribuţiei la dezvoltarea culturii şi civilizaţiei mondiale.

Tot astfel, şi pe vremea Profetului Mahomed, adică în primele decenii ale veacului al Vll-lea, în contextul formării unor noi raporturi socio-economice şi culturale, prin destrămarea relaţiilor tribale, propovăduirea Islamului şi răspândirea acestei religii noi, printre comunităţile arabe, duceau, treptat, la schimbări fundamentale în viaţa de zi cu zi a beduinilor sau comunităţilor arabe, creând şi un sentiment de solidaritate şi de coeziune spirituală, care vor lua, treptat, locul vechilor lupte fratricide, unele în dauna altora.

*

Mesajele transmise de Profetul Mahomed contemporanilor săi cuprindeau o serie de aspecte ale vieţii religioase, sociale şi politice, el afirmându-se, în acelaşi timp, şi ca un filosof şi reformator, creator de religie şi de stat, de cultură şi civilizaţie, dar, totodată, şi ca un mare conducător şi om politic, precum şi în alte domenii, atât viaţa, cât şi învăţăturile sale constituind modele de urmat pentru cei care credeau în propovăduirile sale.

Primii care au crezut în misiunea Profetului Mahomed au fost soţia sa (Hatidja), precum şi cei mai apropiaţi colaboratori ai săi, ca: Ebu-Bekir (Abu-Bakr) sau tânărul Ali, vărul şi „fiul adoptiv” al Profetului ş.a. Astfel, în scurt timp, versetele revelate au început să fie lecturate în mod deschis, iar pe baza lor, Mahomed propovăduia Islamul, ca o religie monoteistă prin excelenţă, punând accentul pe caracterul unic şi absolut al Divinităţii numită Allah, ceea ce însemna, în fond, contestarea oricăror credinţe politeiste, bazate pe adorarea unor idoli sau zei, aşa cum se poate constata şi din numeroasele versete din Coran.

Propovăduirea unei astfel de religii avea să pună în mişcare pe adversarii Profetului Mahomed, aceştia atribuindu-i tot felul de epitete (poet, magician, nebun ş.a.), iar opoziţia lor se accentua tot mai mult, plănuindu-se chiar şi lichidarea sa fizică.

În faţa unui astfel de pericol iminent, Profetul Mahomed, împreună cu câţiva dintre colaboratorii săi cei mai apropiaţi, a trebuit să emigreze, din Mekka, la Medina (vechiul Yatrib), iar acest moment (16 iulie 622 e.n.) a rămas cunoscut în istorie ca Hedjira, reprezentând, totodată, şi începutul unei noi ere numită: Era Musulmană sau Anul Hedjirei, diferit de Era creştină.

Treptat, Medina devine centrul de propagare a Islamului, tot aici emigrând, ulterior, şi mulţi alţi musulmani care nu se mai considerau în siguranţă la locurile lor de baştină. Spre deosebire de cei din Medina, numiţi: Ansar, noii veniţi prin emigrare se numeau: Muhadjirin, existând totodată o strânsă colaborare între cele două categorii de comunităţi musulmane, al căror număr creştea din zi în zi. Astfel, în scurt timp, la Medina au început să se organizeze grupuri de musulmani, membrii lor fiind hotărâţi să-şi apere noua lor comunitate islamică, în faţa oricăror eventuale atacuri din partea idolatrilor sau altor necredincioşi. Profetul însuşi participa la astfel de acţiuni cu caracter militar, prezenţa sa încurajându-i şi mai mult pe noii adepţi ai Islamului, iar fiecare succes marca noi avânturi în procesul constituirii comunităţii musulmane în ansamblul ei.

În felul acesta, Profetul Mahomed punea şi bazele unui nou tip de stat sau de organizare politică, de inspiraţie religioasă, având ca sursă fundamentală mesajele transmise prin versetele care alcătuiau, treptat, ceea ce cunoaştem astăzi sub denumirea de Coran.

Cert este faptul că, emigrarea Profetului Mahomed la Medina a avut, an de an, consecinţe deosebit de semnificative în procesul afirmării treptate a lumii musulmane, în general, iar după moartea sa (632), se va ajunge până la fondarea unui adevărat Imperiu arabo-islamic, cu o cultură şi civilizaţie proprie, influenţând profund mersul istoriei omenirii până în zilele noastre.[3441]

Aşa cum remarca Mircea Eliade, dacă „structura teologică a Islamului a fost pusă la Mekka”, în schimb, „rânduielile cultului (rugăciunea, pelerinajul etc.) s-auprecizat la Medina”, unde se va constitui un popor unic, sub denumirea de UMMA, prin „fuziunea celor veniţi din Mekka (Muhadjirin) cu cei convertiţi la Medina (ANSAR)”.[3442]

Cu alte cuvinte, Islamul s-a născut la Mekka, dar s-a dezvoltat la Medina (după 622 e.n.), unde au fost puse bazele unei noi religii cu perspective de universalizare, prin noi adepţi, prin noi sisteme de organizare religioasă, politică, militară, socială, culturală etc.

*

Conceptul de „Ümmi”, atribuit Profetului Mahomed, a suscitat numeroase interpretări, unii comentatori sugerând că Mahomed ar fi fost „analfabet” sau chiar „ignorant”, iar alţii trăgând concluzia că n-ar fi cunoscut „scrisul-cititul”. Dar este puţin probabil ca Mahomed, care provenea din tribul cel mai vestit din Mekka şi care umblase o vreme prin ţinuturile învecinate, cu caravanele, să fi fost „analfabet” în sensul real al cuvântului, aici putând fi vorba, mai degrabă, „de necunoaşterea tainelor divine” sau „de imposibilitatea de a prevedea cele ce urmau”, treptat, în viaţa şi în activitatea sa de zi cu zi.

De altfel, în zilele noastre, diferitele epitete defăimătoare la adresa Profetului Mahomed par să fie depăşite, în multe cazuri, în locul lor, vorbindu-se, tot mai mult, de personalitatea uimitoare a profetului religiei musulmane, sub denumirea de Islam, lăsând urmaşilor săi nu numai o religie nouă, cu perspective de universalizare, dar şi un sistem de organizare statală, de inspiraţie islamică, cu profunde repercusiuni asupra mersului istoriei omenirii, în general. La drept vorbind, Profetul Mahomed nu a desfiinţat din temelii organizarea socio-economică sau culturală a lumii arabe de atunci, dar a ştiut să se folosească de acestea şi să le modeleze pentru instituirea unor noi ordini sociale sau religioase în ansamblul lumii musulmane de atunci.

De fapt, în istoria universală, ca şi în istoria religiilor, demersul Profetului Mahomed nu-şi găseşte echivalentul, dacă îmbinăm geniul său religios cu vocaţia sa politică, iar esenţa predicaţiei sale, de asemenea, nu poate fi explicată doar prin influenţe externe, cum se încearcă a se sugera, oricare ar fi fost acestea la vremea respectivă.

Într-adevăr, în vasta literatură a istoriei religiilor, dacă Islamul ocupă un loc aparte, în schimb, despre Profetul Mahomed, unele aprecieri merg până la admiraţii pline de semnificaţii, el fiind considerat, deopotrivă, un mare strateg, dar şi un om politic desăvârşit, demn de a se număra printre cele mai de seamă personalităţi ale istoriei universale.

Astfel, Michael H. HART, în cartea sa consacrată celor 100 de personalităţi care au influenţat istoria, conchide că „Mahomed a fost singurul om din istorie care a obţinut succese extraordinare atât pe plan religios, cât şi în viaţa laică”, el putând fi „considerat, foarte bine, cel mai important lider politic al tuturor timpurilor” şi chiar „cea mai influentă personalitate din istoria omenirii”.[3443]

Asemenea aprecieri la adresa Profetului Mahomed se găsesc şi la mulţi alţi istorici, filosofi sau oameni ai religiilor, dar nu mai considerăm necesar să mai insistăm asupra lor, ele depăşind, într-un anume sens, scopul prezentării de faţă.

*

După cum am şi enunţat mai înainte, la începuturile propovăduirii Islamului, Profetul Mahomed punea accentul pe caracterul unic şi absolut al Divinităţii numită Allah, cerând triburilor arabe, potrivit versetelor din Coran, să nu-i mai asocieze lui Allah diverşi idoli sau alte creaţii de-ale lor.

De altfel, arabii îl venerau pe Allah şi înainte de apariţia Islamului, chiar şi tatăl Profetului purtând numele de: Abd-Allah, în sensul de „Robul lui Allah». Dar, aşa cum remarca tot Mircea Eliade, pe vremea aceea „cultul faţă de Allah se reducea la anumite sacrificii din primele roade (grâne, animale tinere), ofrande închinate, laolaltă, lui şi altor divinităţi locale»[3444], unele socotite şi „fiicele lui Allah”.

Într-adevăr, arabii îl venerau pe Allah mai ales în momente de mare primejdie, iar în jurămintele lor solemne rosteau numele său, dar nu-l recunoşteau ca divinitate unică şi absolută, asociindu-i tot felul de idoli sau zei, pe care îi aşezau fie în interiorul, fie în afara Ka’abei, aducându-le şi tot felul de jertfe în anumite zile ale anului, tradiţii păgâne pe care Coranul le va respinge categoric, ca şi multe alte datini strămoşeşti, pentru a aşeza, în locul lor, credinţa în „Allah unic”, iar Profetul său fiind Mahomed (Muhammed), aşa cum prevede crezul fundamental al Islamului.

Un moment important al separării Islamului de celelalte două religii „ “celeste”, de factură monoteiste, cum erau religiile iudeo-creştine, avea să-l constituie anul 624 e.n., când li se prescrie musulmanilor să se îndrepte spre Mekka, în timpul slujbelor lor (2/136), în loc de Ierusalim {Kudüs), aşa cum obişnuiau până atunci. Tocmai un astfel de mesaj a avut consecinţe politice şi religioase dintre cele mai semnificative, în procesul distanţării treptate a Islamului, atât de iudaism, cât şi de creştinism, socotindu-se totodată că aceste două religii bazate pe Scripturi îşi pierduseră puritatea lor originară, fapt pentru care a fost trimis şi ultimul mesager, în persoana Profetului Mahomed, iar Islamul avea menirea de a succeda celor două religii monoteiste, dar şi aceea de a le completa sau de a le desăvârşi cu noi prevederi, cu noi principii sau norme de viaţă, conform versetelor Coranului.

Într-adevăr, începând de la primele semne ale profeţiei sale (610 e.n.), Profetul Mahomed a desfăşurat o activitate extrem de complexă, atât religioasă, cât şi politico-militară, el participând, direct sau indirect şi la mai multe lupte, după unele aprecieri ar fi vorba de 27 de bătălii, prima confruntare cu forţele idolatrilor, în fruntea cărora se aflau căpeteniile kureyşiţilor, fiind cea de la BADR, din anul 2 al Hedjirei (5 iulie 623-23 iunie 624), cu consecinţe deosebit de semnificative pentru evoluţia ulterioară a lumii musulmane, în general. Ultima expediţie la care participase Profetul însuşi a fost cea de la Tabuk, din anul 9 al Hedjirei (20 aprilie 630 - 8 aprilie 631), împotriva bizantinilor, unele din aceste bătălii sau expediţii ocupând un loc important şi în Coran {Ohod, Handak = şanţ ş.a.).

După vestitul Armistiţiu de la Hudaybiyah, din anul 6 al Hedjirei (23 mai 627 - 10 mai 628), Profetul Mahomed, încurajat şi de succesele de până atunci, expediase diferite scrisori suveranilor din împrejurimi, printre care şi împăratului bizantin Heraclios, şahului Persiei, împăratului Abisiniei, precum şi altor căpetenii, invitându-i să îmbrăţişeze Islamul sau să achite darea numită Djizia (Djizya), în sensul de „Capitaţie», iar în urma refuzului împăratului bizantin, fusese întreprinsă expediţia de la Tabuk, de care s-a amintit mai sus.

Întors la Medina, de la o astfel de expediţie lungă şi destul de obositoare, Profetul Mahomed a primit vizita mai multor delegaţii ale triburilor arabe care îşi manifestau adeziunea lor la Islam în mase compacte şi în număr tot mai mare, acest an numindu-se şi „Anul Delegaţilor”.

După ce, în virtutea Armistiţiului de la Hudaybiyah, Profetul Mahomed a efectuat în martie 629, la Ka’aba, Pelerinajul mic, numit Umra, spre sfârşitul anului 630, el a reuşit să cucerească oraşul său natal, Mekka, fără luptă, poruncind totodată, cu acest prilej, distrugerea celor peste 300 de idoli atârnaţi pe zidurile Ka’abei, precum şi în alte locuri, pentru a transforma, astfel, oraşul Mekka într-o citadelă musulmană propriu-zisă.

Abia după alţi doi ani, respectiv, în primele luni ale anului 632, Profetul Mohamed a efectuat primul său Pelerinaj islamic, instituind, cu acest prilej, şi o serie de ritualuri respectate până în zilele noastre de pelerinii musulmani. Dar, acest pelerinaj avea să rămână şi ca „Pelerinajul de Adio!”, întrucât Profetul avea să sfârşească, după aceea, în mai puţin de trei luni.

Important de relevat este şi faptul că, în timpul Pelerinajului său „de Adio!”, Profetul Mahomed a adresat întregii comunităţi musulmane de atunci şi ultimul său mesaj, considerat până astăzi: „CARTA islamică a drepturilor omului” (Le Saint Coran, p. XIII), tot atunci revelându-se, după toate indiciile, şi ultimul mesaj divin, în care se spunea: „Azi am desăvârşit religia voastră şi am împlinit harul Meu asupra voastră, preferând pentru voi, ca religie, ISLAMUL” (5/3).

Reîntors la Medina, Profetul Mahomed moare, după unele surse, la 2 iunie 632, în odaia soţiei sale Aişa, fiind înmormântat în acelaşi loc, iar mormântul său a devenit un loc venerat de musulmani, fiind vizitat de toţi cei care îndeplinesc Pelerinajul.[3445]

Moartea Profetului Mahomed crease o adevărată derută în rândurile comunităţii musulmane de atunci, mulţi nevrând să creadă în dispariţia sa. Tocmai atunci intervenise, în mod salvator, Ebu-Bekir, declarându-le musulmanilor că „Cine se închină lui Mahomed, să ştie că Mahomed a murit, iar cine se închină lui Allah, să ştie că Allah trăieşte şi nu va muri”. De asemenea, el le-a mai amintit musulmanilor şi versetul din Coran precum că: „Muhammed este doar un mesager, iar mesagerii de dinaintea lui au murit. Oare, când va muri el sau va fi omorât, voi veţi întoarce spatele vostru?”, în sensul de reîntoarcere la idolatrie, prin renunţarea la Islam.

Un asemenea discurs avea să-i trezească la realitate pe musulmani, moartea Profetului Mahomed reprezentând, sub acest aspect, începutul unei adevărate etape noi în evoluţia ulterioară a Islamului, prin depăşirea celui mai critic moment, care ar fi putut duce la destrămarea a tot ce realizase până atunci Profetul Mahomed, însuşi.

*

În numai 23 de ani, cât a propovăduit Islamul, ca religie nouă, Profetul Mahomed a reuşit transformări fundamentale în tot cuprinsul Peninsulei Arabiei, convingând populaţia deşertului să treacă de la idolatrie la Islam şi instituind o ordine socială şi politică, bazate pe principii morale de inspiraţie religioasă, de factură islamică, pentru ca această nouă ordine să influenţeze întreaga desfăşurare ulterioară a istoriei omenirii până în zilele noastre.

Prin noul său mesaj, Profetul Mahomed i-a determinat pe arabii-beduini să depăşească perioada numită „Djahiliyya” (Perioada Ignoranţei), pentru a forma un popor unit şi solidar, iar prin trecerea treptată a barierelor etnice, rasiale sau de altă natură, se naşte o comunitate umană, bazată pe principii religioase, numită UMMA, în cadrul căreia deosebirile de limbă sau de culoare, precum şi alte trăsături distinctive nu vor mai conta, toţi musulmanii devenind „fraţi» unii cu alţii.

Religia răspândită de Profetul Mahomed - Islamul - se structurează pe două principii fundamentale: Unicitatea Divinităţii numită Allah şi caracterul său imaterial prin excelenţă, trăsături care vor deosebi treptat Islamul de celelalte religii, fie chiar şi monoteiste, Islamul definindu-se pe sine ca un cult fără idoli, precum şi fără intermediari, de orice fel, în raporturile dintre om şi divinitate.

Într-adevăr, potrivit concepţiei noii religii - Islamul -, caracterul imaterial al monoteismului propovăduit de Mahomed nu lăsa loc pentru întruchiparea divinităţii fie în forme antropomorfe, fie sub alte forme, existenţa ei depăşind, în fond, orice posibilitate a omului de a o imagina într-un fel sau altul. De aceea, propovăduirea credinţei într-o singură divinitate numită Allah excludea şi caracterul său de „Tată”, precum şi orice altă denumire care presupunea „zămislire”, Allah fiind unic, absolut, infinit în timp şi spaţiu etc.

De altfel, Profetul Mahomed însuşi n-a pretins niciodată că ar poseda însuşiri supranaturale, el considerându-se la fel ca cei în mijlocul cărora trăia şi propovăduia Islamul, iar Coranul prevedea că „Muhammed nu este decât un mesager” (3/144).

Cu privire la unele critici aduse Profetului Mahomed în legătură cu multiplele sale căsătorii, în cadrul poligamiei, admisă de Islam (dar cu anumite condiţii, specificate în Coran), trebuie remarcat faptul că mai multe soţii au avut şi alţi profeţi din trecut, iar cât a trăit prima sa soţie (Hatidja), Profetul Mahomed nu s-a căsătorit cu altă femeie. De asemenea, după moartea ei, căsătoriile ulterioare erau determinate, mai degrabă, de considerente politice sau de altă natură, întrucât, unele erau fiicele unor colaboratori apropiaţi, iar altele proveneau din rândurile diferitelor căpetenii de triburi, care, în scurt timp, adoptau religia musulmană, împreună cu toţi membrii triburilor respective, acest lucru aducând, în fond, Islamului noi adepţi, chiar şi dintre foştii adversari ai Profetului.

*

De asemenea, există dovezi cât se poate de concludente în sensul că, în timpul vieţii sale, Profetul Mahomed obţinuse unele informaţii şi despre lumea turcă din Asia Centrală a acelor vremuri, el intrând totodată şi în posesia unor obiecte personale care proveneau de la turcii vechi. Printre aceste obiecte ar fi vorba de zale turceşti şi chiar de un cort turcesc, în formă rotundă, cu cupolă, numit: „Kubbatun-Turkiyyatun”, care fusese folosit de Profetul Mahomed pentru conducerea „Bătăliei Şanţului”, precum şi pentru îndeplinirea unor rugăciuni.

Într-adevăr, potrivit relatărilor lui Tabari, preluate de la alţi naratori contemporani Profetului, în timpul săpării unor şanţuri în jurul Oraşului Medina, pentru apărare împotriva asediatorilor Kureyşiţi (627 e.n.), cel care mersese la Profet ca să-i comunice faptul că întâmpinau mari greutăţi din cauza unor stânci întâlnite în calea lor, îl găsise pe Profetul Mahomed „ocupându-se de instalarea cortului său turcesc».[3446]

Mai mult, se presupune că Profetul însuşi s-ar fi putut întâlni cu unii din rândurile popoarelor turcice din acele vremuri, întrucât îi îndemna pe arabi să fie atenţi în relaţiile lor cu turcii şi să evite luptele directe cu ei, Profetul cunoscându-i, după cât se pare, pe turci atât ca oameni, cât şi ca luptători.[3447] De altfel, turcii apar şi în „maximele” Profetului numite Hadis, dintre care cel mai semnificativ ar fi Hadis-ul în care le cerea arabilor „Să nu vă atingeţi de turci, atâta vreme cât ei nu vă ating pe voi”.[3448]

Pe de altă parte, Kureyşiţii, la rândul lor, ca adversari ai Profetului, îl îndemnaseră pe unchiul său (Ebu-Talip), să-L ia pe Profet şi să se ducă cu el în „ţinuturile turceşti”, iar Ebu-Talip refuzase cererea unora: „Ca noi să ne adăpostim pe la porţile turcilor şi eftaliţilor”,[3449] iar astfel de relatări reprezintă, în ultimă instanţă, dovezi că zonele aflate sub stăpânirea turcilor vechi puteau constitui teritorii cât se poate de sigure în caz de refugiu.

Dar, dincolo de toate aceste relatări sau fapte, legate de viaţa Profetului Mahomed, care nu se caracterizează nici prin minuni şi nici prin alte însuşiri supranaturale, „Coranul rămâne ultimul şi singurul miracol de care dispunem astăzi”.[3450]

[3437] Mircea Eliade, Istoria credinţelor şi ideilor religioase, vol. III, Bucureşti, Editura Ştiinţifică, 1991, p. 65.

[3438] Pentru unele detalii, vezi: Islam Ansiklopedisi, Vol. 6, Istanbul, 1955, p. 6-15.

[3439] Cf. Islâm Ansiklopedisi, Istanbul, 1955, vol. 6, p. 6-15 (Kâ’be).

[3440] Pentru unele detalii, vezi: Diac. prof. univ. dr. Emilian Vasilescu, Istoria religiilor, Bucureşti, 1998 (ed. III), p. 149-178.

[3441] André Miquel, Islamul şi civilizaţia sa (din secolul al VII-lea până în secolul al XX-lea), Bucureşti, 1994 (2 volume. Traducere de: Gloria Dorothea Ceacalopol şi Radu Florescu

[3442] Mircea Eliade, op. cit., vol. III, pag. 75.

[3443] Michael H. HART, 100 de personalităţi din toate timpurile care au influenţat evoluţia omenirii, Editura LIDER, Bucureşti (traducere de Dumitru Constantin), pag. 81-85 (2002).

[3444] Mircea Eliade, op. cit., vol.

[3445] Pentru alte detalii, vezi: Islâm Ansiklopedisi, Istanbul, vol. VIII, 1957, pag. 452-470 (Muhammed).

[3446] Zekeriya Kitapçi, Hz. Peygamberin Hadislerinde Türk Varlığı..., Istanbul, 1989, pag. 58.

[3447] Zekeriya Kitapçi, op. cit., pag. 66-67

[3448] Ibidem, pag. 101-116.

[3449] Ibidem, pag. 68.

[3450] Abdul-Aziz Kamel, L’Islam d’après les sources, în „Cultures”-pensée et valeur de l’Islam, volume IV, nr. 1, 1977, Paris, pag. 131-164 (vezi pag. 157).

CORANUL – ISLAMUL

Coranul reprezintă „Cuvântul Divin” (Allah), transmis Profetului Mahomed {Muhammed), pe calea revelaţiei, numită Vahiy, şi transpus în limba arabă, numărând, în total: 114 Sûra-le (le putem numi: capitole), care variază de la un rând (Sura: 108) şi până la mai multe pagini. Cea mai lungă Sura din Coran este Sûra-2 (Bakara = Vaca), având 286 de versete, numite: Āyāt, care, la rândul lor, variază de la un singur cuvânt (55/64) şi până la o pagină întreagă, formată din 15 rânduri clasice (2/282).

Coranul se prezintă atât în proză, cât şi într-o anumită formă de versificaţie, ceea ce îi conferă nu numai o diversitate structurală, dar şi o muzicalitate aparte, mai cu seamă atunci când se psalmodiază, producând asupra ascultătorilor un puternic sentiment de evlavie, chiar dacă versetele cântate nu sunt înţelese nici de cei care le cântă şi nici de cei care le ascultă.

Caracterul de minune al Coranului rezultă şi din imposibilitatea imitării acestei Cărţi Sfinte, care se deosebeşte fundamental de orice creaţie umană prin însăşi natura sa de a reprezenta „Logosul Divin” (Kalam Allah). Tocmai de aceea, pe măsura revelării Coranului, poeţii şi scriitorii arabi au început să îndepărteze creaţiile lor de pe zidurile Ka’abei, considerând că ele nu puteau să stea alături de versetele din Coran, redate într-o limbă arabă rămasă cea mai poetică şi cea mai filosofică până în zilele noastre.

Întocmai ca şi Scripturile anterioare, Coranul, la rândul său, trebuie privit prin prisma condiţiilor în care a fost revelat, această Carte Sfântă, de asemenea, constituind o călăuză pentru întregirea credinţei într-o singură Divinitate (Allah) şi pentru desăvârşirea morală a omului de-a lungul vieţii sale.

O parte a Coranului i-a fost transmisă Profetului Mahomed la Mekka, iar o parte la Medina sau în anumite împrejurări speciale. Unele versete se referă la faptele trecute, pentru a fi aduse la cunoştinţa Profetului, iar prin el, la cunoştinţa membrilor comunităţii musulmane de atunci, dar şi altor categorii de oameni, alte versete răspundeau nevoilor imediate ale societăţii musulmane în formare, după cum altele instituiau principii sau norme de conduită, fie cu caracter special, fie cu caracter general.

Coranul îl îndeamnă pe om să-şi reglementeze raporturile sale cu Divinitatea, dar şi cu lumea exterioară, să descopere propria sa identitate, „eul” său, în ansamblul existenţei sale ca fiinţa cea mai superioară.

De altfel, Coranul îi acordă omului un rol primordial, însuşi demersul său fundamental fiind tocmai omul, cu toate calităţile sale, dar şi cu toate defectele sale, iar astfel de trăsături îi conferă, totodată, Coranului şi un profund caracter de universalitate, această Carte Sfântă adresându-se, în fond, nu numai musulmanilor, dar şi tuturor oamenilor fără deosebire.

Tocmai de aceea, se poate aprecia că, în ultimă instanţă, Coranul se caracterizează prin abordarea unei game extrem de largi de teme, dintre care pot fi amintite: Raporturile dintre om şi Divinitate, dintre om şi natura înconjurătoare, dintre viaţă şi moarte, dintre om şi societate, mergând uneori până la cele mai mici detalii ale vieţii cotidiene, ca să enumerăm doar câteva dintre ele, iar fiecare om devine răspunzător pentru faptele sale, în cadrul unui anumit determinism, care îi lasă, până la urmă, omului libertatea de a alege între bine şi rău, între o variantă sau alta de acţiune, pe baza raţiunii cu care a fost înzestrat. Cu alte cuvinte, Coranul nu promovează ideea unei „predestinări absolute”, fără răspundere. Chiar şi primii oameni, Adam şi Eva, avuseseră libertatea de a alege între porunca divină şi ceea ce le dictase propria lor voinţă, răspunzând însă, totodată, pentru fapta lor, indiferent de împrejurările care îi determinaseră încălcarea poruncii divine, aşa cum se poate vedea şi din multiplele versete din Coran.

Pornind tocmai de la astfel de principii, Islamul, în general, a acordat o importanţă deosebită gândirii libere, creându-se, în decursul veacurilor următoare, o filosofie islamică propriu-zisă, precum şi o civilizaţie musulmană, înglobând treptat şi o serie de alte culturi şi civilizaţii mai vechi, de care mai târziu, aveau să beneficieze chiar şi popoarele europene.

Coranul nu lasă loc discuţiei cu privire la sexul Divinităţii (Allah) şi nici nu concepe o Divinitate într-o imagine patriarhală, cu trăsături „antropomorfe», dată fiind însăşi natura sa spirituală şi inimaginabilă de către fiinţa umană, omniprezentă, omul „simţind prezenţa ei oriunde şi-ar întoarce faţa sa» (2/15).

Transmiţând mesaje profund umane sau profetice tuturor oamenilor, în Coran pot fi regăsite, de aceea, o serie de concepte şi din credinţele anterioare, dar mai cu seamă din religiile monoteiste (iudeo-creştine), cum ar fi: Credinţa într-o singură divinitate, numită, de astă dată: Allah (= Yehova, Dumnezeu etc), crearea lumii, din nimic, apariţia omului (Adam), Scripturile anterioare, profeţii care s-au succedat de-a lungul timpurilor, sfârşitul lumii, învierea, judecata de-apoi, precum şi o serie de evenimente semnificative din trecut (Potopul lui Noe = Nuh, Moise la Sinai ş.a.), dar toate adaptate viziunii unei noi religii care avea să se concretizeze în Islam, cu toate caracteristicile sale specifice în raport cu celelalte credinţe religioase, inclusiv, faţă de iudaism sau creştinism.

Astfel, Coranul respinge orice asociere de idoli lui Allah, precum şi orice fel de substituire a Divinităţii de către om, oricare ar fi calităţile lui sau însuşirile sale, adorarea unor simboluri sau reprezentarea Divinităţii într-o formă sau alta echivalând cu închinarea la idoli sau cu întoarcerea la credinţele politeiste.

De aceea, doctrina fundamentală care se degajă din Coran o formează tocmai monoteismul pur, absolut, reprezentat de Allah, definit prin însuşirile sale de a fi: unic, increat, invizibil, infinit, în timp şi spaţiu, atotputernic, atotştiutor, liber de orice, cu desăvârşire, care nu zămisleşte, cel care cârmuieşte ritmurile întregului univers, în mic şi în mare, aprig la pedeapsă, dar şi milostiv şi îndurător, în cadrul unei echităţi absolute, specifice însăşi naturii sale, imposibil de imaginat de mintea omenească, totalitatea acestor însuşiri fiind stabilite de exegeţi la 99 de „Nume Alese”, numite Esma-ül-Hüsna”.

Coranul acordă importanţa cuvenită şi profeţilor, de la Adam şi până la Profetul Mahomed, stabilind locul fiecăruia în ierarhia „trimişilor” şi definindu-i ca fiinţe umane înzestrate cu misiunea de a propovădui popoarelor lor credinţa într-o singură Divinitate, dar fără a poseda însuşiri supranaturale, decât în măsura voinţei divine. Profetul Mahomed, deşi venea din rândurile poporului arab, ca ultimul din seria profeţilor, primise mesaje pentru a fi transmise tuturor oamenilor, indiferent de neam sau de religie, de culoare sau de limbă etc. Dintre profeţii menţionaţi în Coran, o serie de referiri se fac şi la Isus {Isa), precum şi la „Fecioara Maria” (Meryem), consacrându-li-se chiar şi anumite capitole, cum sunt: Ăl-i Imran (Familia Imran) sau Platoul (Masa) ş.a., dar fără a li se atribui însuşiri dincolo de „natura lor umană” (5/16-20).

De asemenea, se contestă şi răstignirea lui Isus, el fiind înălţat în ceruri înainte de a fi fost condamnat (4/157-158), iar Fecioarei Maria i se recunoaşte puritatea, dar fără însuşirea de: „Născătoare de Dumnezeu”, Allah fiind unic, care: „Nici n-a născut şi nici n-a fost născut” (Lem yelid ve lem yûled - Sûra: 112/3). în acest context, în Coran se respinge şi „Trinitatea» (Tatăl - Fiul şi Sf. Duh), oricare ar fi ordinea lor (4/171).

Deşi preferă lumea de dincolo, faţă de lumea pământească, totuşi, Coranul nu încurajează asceza sau monahismul, considerându-le dăunătoare atât omului, cât şi Islamului, în general, omul fiind îndemnat să menţină un anumit echilibru între lumea de aici şi cea de dincolo.

*

Coranul a fost supus unor analize severe şi în privinţa reprezentării unor aspecte din „lumea de dincolo”, printre care un loc important îl ocupă, desigur, mai ales, viziunea Coranului, deci şi a Islamului, în general, despre Rai şi Iad, afirmându-se, de multe ori, că ar fi vorba de materializarea lor până la cele mai mici detalii, cu grădini şi cu izvoare, cu tineri şi cu tinere neprihănite (numite: Huri) etc., aşa cum este descris Paradisul, sau cu foc şi cu cele mai aspre mijloace de osândă, aşa cum este prezentat Infernul. De altfel, asemenea viziuni despre Rai şi Iad se găsesc şi în alte religii, inclusiv în creştinism, atunci când se afirmă că păcătosul „va bea din vinul mâniei lui Dumnezeu” şi că „va fi chinuit în foc şi pucioasă înaintea sfinţilor îngeri” {Apoc. 14:6-11).

De fapt, ca religie monoteistă pură, spirituală, prin excelenţă, Islamul, de inspiraţie coranică, nu putea concepe o astfel de materializare a unor aspecte din lumea de dincolo de viaţă, fiind vorba, în fond, de prezentarea unor stăriîntr-un limbaj alegoric sau metaforic, tocmai pentru înţelegerea lor de către omul deşertului de atunci, mărginit în cadrul lumii sale reale, în care trăia şi îşi desfăşura activitatea sa de zi cu zi..

De asemenea, Coranul nu recunoaşte vreun popor ales, oricare ar fi fost situaţia în trecut, mai ales în legătură cu poporul evreu, la care se fac dese referiri în Coran, iar responsabilitatea pentru faptele din viaţă va fi absolut individuală, mântuirea sau osândirea reprezentând atribute numai ale Divinităţii (Allah), fără intermediari, oricare ar fi calitatea lor.

În Coran se aminteşte şi de sfârşitul lumii, dar nu se anticipează, într-un fel sau altul, semnele Apocalipsei, tainele unui astfel de fenomen nefiind dezvăluite nici profeţilor, iar omul este sfătuit să se aştepte în orice moment la sfârşitul lumii, cu toate consecinţele ce ar decurge, desigur, de aici, şi în privinţa responsabilităţii omului pentru faptele sale din viaţă.

Dintre religiile anterioare, Coranul se referă mai cu seamă la cele monoteiste, cum erau: iudaismul şi creştinismul, adepţii lor fiind consideraţi „Ehl-i-Kitap”, adică: „Oamenii Scripturii”, spre deosebire de politeişti, faţă de care Coranul manifestă o intoleranţă absolută, adoratorii de idoli sau de zei fiind numiţi „Miişrikin”, adică cei care îi asociază lui Allah idoli, oricare ar fi formele lor de reprezentare (Soarele, Luna, Stelele, Focul, chipuri cioplite etc).

O dovadă a aprecierii „Oamenilor Scripturii” faţă de idolatri o constituie şi Sura-30 (intitulată El-Rum = Bizantinii), relatându-se că, atunci când perşii (adoratorii focului = Mecusî) obţinuseră victorie asupra bizantinilor creştini, Profetului Mahomed i-au fost revelate mesaje prin care i se prevestea şi o biruinţă a bizantinilor asupra perşilor, în cel mai scurt timp (3-9 ani), ceea ce s-a şi întâmplat până în anul 627 e.n., bizantinii recuperând o serie de teritorii pe care le pierduseră mai înainte în favoarea perşilor zoroastrieni, fapt îmbucurător şi pentru musulmanii de atunci, monoteişti prin excelenţă.

Coranul nu seamănă nici cu Tora şi nici cu Evangheliile, oricare ar fi acestea, Coranul fiind conceput cu totul diferit de celelalte Scripturi.

De aceea, Coranul nu trebuie citit ca orice altă carte, versetele îndemnându-l pe om să reflecteze, să se gândească şi să mediteze asupra mesajelor transmise, precum şi asupra evenimentelor la care se fac referiri, într-un fel sau altul.

*

Pe de altă parte, au fost efectuate studii şi asupra raporturilor dintre Coran-Islam şi ştiinţă, în general, avansându-se totodată şi o serie de judecăţi de valoare în sensul concordanţei dintre ideile ce se degajă din Coran şi descoperirile ştiinţifice, într-un domeniu sau altul, până în zilele noastre. Se insistă în mod deosebit asupra genezei universului, cu toată evoluţia cosmosului, se fac referiri la devenirea continuă, un fel de „Panta rei”, dar într-o ordine perfectă, a tot ce există în univers, la izvoarele vieţii, la circulaţia apei sau la Potopul lui Noe (legătura dintre Muntele Djudi şi zona Mării Negre), iar din versetul: „Noi (Allah) am clădit cerul trainic şi, într-adevăr, Noi îl extindem” (51/47), se trage concluzia că această idee devansează cu maimulte secole „Teoria dilatării universului”, formulată abia în secolul XX de Einstein.[3451] Oricare dezechilibru, în cadrul acestei ordini şi armonii desăvârşite, ar duce la o anarhie şi la un haos total, în întregul univers, conceput să se desfăşoare pe baza unor legi, pe care omul le poate identifica, dar nu le poate schimba.

De altfel, Coranul încurajează cunoaşterea, punând, în mai multe versete, întrebarea: „Oare cei care ştiu sunt la fel cu cei care nu ştiu?”, iar omul este îndemnat să reflecteze şi asupra mesajelor divine tocmai pentru a le cunoaşte mai bine şi pentru a descifra semnificaţiile lor profunde. Profetul Mahomed însuşi, în urma bătăliei de la Badr (624 e.n.), condiţionase eliberarea prizonierilor capturaţi de învăţarea scris-cititului, de către aceştia, grupurilor de musulmani analfabeţi, iniţiind, într-un anume sens, un adevărat proces de culturalizare în rândurile comunităţii musulmane de atunci, aflată abia în faza ei de constituire.

De asemenea, o serie de relatări din Coran aveau menirea de a aduce la cunoştinţa Profetului, iar prin el, la cunoştinţa întregii comunităţi musulmane, unele fapte din trecutul mai mult sau mai puţin îndepărtat, pentru a lua pilde din ele şi pentru a trage învăţămintele cele mai folositoare.

De fapt, tocmai din astfel de îndemnuri la cunoaştere, au apărut, treptat, pleiadele de intelectuali şi gânditori din rândurile popoarelor arabe şi nearabe, islamizate, mulţi dintre ei afirmându-se în diferite domenii ale ştiinţei şi culturii, în general, fie că era vorba de matematică sau de astronomie (astrologie), fie de medicină sau de filosofie-religie etc, fenomen cunoscut, de altfel, lumii ştiinţifice, în contextul evoluţiei generale a ştiinţei şi culturii mondiale.

Cu alte cuvinte, Coranul nu se contrazice cu dezvoltarea cunoaşterii, în general, iar Islamul, ca atare, sprijină progresul ştiinţei, până la descoperirile cele mai semnificative din zilele noastre, ele nefiind legate de creaţia propriu-zisă, ci de identificarea diferitelor aspecte ale celor ce au fost deja create.

Pe de altă parte, în Coran se pune şi problema succesiunii religiilor, iar trecerea de la religiile iudeo-creştine la Islam se motivează în mai multe versete. Astfel, referindu-se la faptul că, după Moise, au mai fost trimişi şi alţi profeţi, se continuă cu versetul: „Apoi, l-am trimis Noi (Allah) pe Isus (Isa), Fiul Mariei (Ibn-i Meryem), ca să confirme ceea ce aveau ei, dinainte, în Tora (Tevrat), şi i-am dat Evanghelia (Indjil), drept călăuză şi lumină, ca să întărească ceea ce exista în Tora, de dinaintea lui” (5/46), iar despre misiunea Profetului Mahomed se spune: „Iar Ţie (O, Muhammed!), Ţi-am revelat Cartea (Coranul), cu Adevăr, ca să întărească Scriptura (Kitab) de dinaintea ei şi ca s-o protejeze” (5/48).

De asemenea, anunţând, potrivit versetului: „Muhammed nu este tatăl vreunuia dintre bărbaţii voştri[3452], dar el este trimisul lui Allah şi ultimul dintre profeţi” (33/40), că, după Mahomed nu va mai urma un alt profet, Coranul face precizări importante şi cu privire la Islam, ca ultima religie, aşa cum rezultă şi din ultimul mesaj transmis Profetului Mahomed cu prilejul ultimului său Pelerinaj (632 e.n.), înainte de moarte, în sensul că: „Astăzi am desăvârşit religia voastră şi am împlinit harul Meu asupra voastră, preferând pentru voi, ca religie, Islamul” (5/3). Acest verset, împreună cu versetul care glăsuieşte în sensul că: „Lângă Allah, cea mai bună credinţă este Islamul” (3/19), confirmă atât perenitatea Islamului, cât şi universalitatea acestei religii, chemându-i pe oameni la o singură credinţă, socotită şi ultima.

*

Spre deosebire de alte Scripturi, limbajul Coranului se dovedeşte a fi cât se poate de lapidar, adeseori extrem de concis, deosebit de expresiv, cu treceri bruşte de la o relatare la alta, de la persoana a treia, la a doua sau la a întâia, ca mod de adresare, iar în cele mai multe cazuri cu un ton poruncitor, trăsături, de altfel, specifice „Logosului Divin” (Kalam-Allah).

Foarte multe versete din Coran sau unele expresii şi chiar noţiuni mai semnificative au constituit obiectul unor interpretări sau comentarii din partea multor exegeţi ai Coranului, iar asupra unora dintre ele nu s-a putut ajunge la un consens nici până în zilele noastre. Demn de relevat este însă şi faptul că, deşi consideră Islamul religia cea din urmă, totuşi, Coranul îi lasă omului şi deplina libertate de a-şi alege propria sa credinţă religioasă, condamnând, într-un anume sens, folosirea violenţei împotriva altor credinţe, atunci când porunceşte că: „Nu există constrângere în credinţă!” (2/256).

După cum se ştie, Profetul Mahomed însuşi încheiase unele înţelegeri sau acorduri cu diferite comunităţi de alte credinţe, cu condiţia achitării unei taxe speciale numită „Djizia” (Djizya), în schimbul asumării de către statul musulman de a proteja viaţa şi avuţiile celor care îşi menţineau vechile lor credinţe în cadrul comunităţii de factură islamică, iar această formă de raporturi islamo-creştine s-a dovedit a fi fost deosebit de eficientă şi durabilă, ea menţinându-se până la sfârşitul Imperiului otoman (1923), ştiindu-se că sultanii otomani preluaseră, de la Califatele arabo-islamice, şi titlul de „Calif” (1517), asumându-şi, totodată, în acest context, şi responsabilitatea lor pentru destinele întregii lumi musulmane, timp de mai multe veacuri, inclusiv, ocrotirea vieţii şi averii supuşilor creştini ai Imperiului otoman, în condiţiile instituite încă pe vremea Profetului Mahomed.

Coranul îmbină, în chip armonios, teama de Allah de speranţa în milostenia Divinităţii, aceasta reprezentând una din însuşirile sale fundamentale, exprimată, de altfel, şi la începutul fiecărei sura, sub forma: „În numele lui Allah cel Milos şi Milostiv!” (Bismillah-ir-Rahman-ir-Rahim), cu excepţia unei singure sûra-le (Sûra-9), dar, prezenţa acestei formule în textul suralei 27/30, rostită la începutul unei scrisori adresate de Solomon Reginei Saabei, completează cele 114 surale care alcătuiesc Coranul.

De aceea, dacă, privit în ansamblu, Coranul reprezintă un miracol, prin sine însuşi, în schimb, formula: Bismillah... constituie cheia înţelegerii semnificaţiei generale a acestei Cărţi Sfinte, fiind pusă chiar şi în fruntea primei Sura numită: El-Fatiha (Deschiderea), cu care începe Coranul şi care, în numai 7 versete, extrem de concise, sintetizează conţinutul celor peste 6000 de versete, Sura: El-Fatiha având, din acest punct de vedere, o semnificaţie aparte, în ansamblul Coranului.

Întrucât cuvântul din care derivă El-Fatiha (feth) înseamnă şi cucerire, marcând, deci, şi sfârşitul oricărei acţiuni, de aceea, prima sura (El-Fatiha) din Coran este rostită în cele mai multe ocazii, fiind totodată învăţată pe de rost şi de cei mai mulţi musulmani.

Tocmai pentru multiplele sale semnificaţii, această Sura poartă şi o serie de alte denumiri, printre care cele mai importante sunt: „Mama Coranului” (Ümmül-Kur’an), „Mama Cărţii” (Ümmül-Kitab), Sura „Nur” (Lumina) ş.a.

Coranul pune accent deosebit şi pe „dovadă”, îndemnându-i pe musulmani să nu creadă în orice fel de afirmaţii, iar Profetul Mahomed era sfătuit să le ceară răspânditorilor de zvonuri mincinoase să-şi prezinte dovezile lor, dacă spuneau adevărul (2/111).

Coranul a fost judecat extrem de sever atât din interiorul lumii musulmane, cât şi din afara Islamului, constatându-se, adeseori, puncte de vedere fundamental diferite între cei din interiorul Islamului şi cei din afara lui, ceea ce se poate explica, în ultimă instanţă, şi prin însăşi apartenenţa lor la convingeri religioase diferite sau prin alte împrejurări, de care oamenii nu se pot detaşa până la obiectivitatea absolută.

Pentru musulmani, Coranul reprezintă un factor de unitate spirituală şi de solidaritate umană, această Carte Sfântă modelând întreaga lor existenţă prin faptul de a simboliza „Cuvântul lui Allah”, precum şi prin promovarea unor idei nobile, transpuse într-un limbaj poetic de neegalat. De aceea, orice musulman manifestă un respect profund faţă de Coran şi îl foloseşte cu cea mai mare pioşenie, crezând în el cu sinceritate şi cu toată fiinţa sa.

*

Islamul, care s-a constituit ca o religie nouă încă pe vremea Profetului Mahomed, se bazează pe patru surse fundamentale, dintre care primele două sunt esenţiale: 1) Coranul - fundamentul Islamului; 2) Sunna - respectiv: Faptele şi Maximele (Hadis) Profetului. La acestea au fost adăugate, treptat, alte două surse, mai ales pentru unele situaţii speciale: 3) Consensus (Idjma-i-Ümmet) -acordul comunităţii musulmane, prin reprezentanţii săi numiţi Jurisprudenţii Islamului; 4) Comparaţia (Kıyas -i-Fukaha) - raportarea unor cazuri speciale la fapte similare, prin comparaţie. Islamul s-a născut la Mekka (după anul 610 e.n.) şi s-a dezvoltat la Medina (după anul 622 e.n.), având drept condiţii de bază mărturisirea crezului: „În afară de Allah nu există idoli, iar Muhammed este Profetul Său!’”, după care urmează: Rugăciunea (Salât), Postul (Savm - în timpul lunii Ramazan), Darea numită: Zekât (obligaţia de a distribui săracilor şi nevoiaşilor a patruzecea parte din averea obţinută într-un an) şi Pelerinajul numit Hadjdj, pe care trebuie să-1 efectueze, cel puţin o dată în viaţă, cel care posedă o anumită avere.

Cu toate eforturile unor pleiade de specialişti, identificarea valorilor Islamului, precum şi evaluarea justă a curentelor de gândire generate de această religie rămân încă, relativ, puţin cunoscute, faţă de dimensiunile influenţelor exercitate de astfel de valori sau curente de gândire asupra unui mare număr de popoare, care au intrat, în decursul veacurilor următoare, în sfera lumii musulmane, unele din ele arabizându-se cu desăvârşire, iar altele suferind influenţe mai mult sau mai puţin profunde. Astăzi, ca urmare a unei evoluţii îndelungate, Islamul se numără printre marile religii universale, alături de iudaism şi creştinism, caracterizându-se, totodată, în ansamblul său, şi printr-o anumită unitate spirituală, în cadrul unei mari diversităţi, reprezentată de cele mai diferite popoare sau naţiuni arabe şi ne-arabe.

De fapt, universalismul Islamului nu constă numai în dimensiunile sale geografice sau umane, cu cei aproape un miliard şi jumătate de credincioşi musulmani, răspândiţi pe întregul mapamond, ci şi prin însuşi mesajul său fundamental de a se adresa tuturor oamenilor, chemându-i la o singură credinţă - în Allah - şi înglobând, totodată, şi religiile anterioare, după cum glăsuieşte versetul: „Noi credem în Allah şi în ceea ce ne-a trimis nouă, de sus, şi în cele ce li s-au revelat lui Abraham (Ibrahim) şi Ismael (Ismail) şi Isaac (Ishak) şi Iacob (Yakub) şi urmaşilor lor, ca şi în cele ce le-au fost date lui Moise (Musa) şi lui Iisus (Isa), precum şi celorlalţi profeţi, prin revelaţie, din partea celui care îi susţine şi noi nu facem deosebire între ei şi ne supunem Lui” (2/136).

Iniţial, ca orice religie în curs de afirmare, Islamul, la rândul său, se manifestase ca o doctrină cu caracter reformator, având drept obiectiv de a produce o serie de schimbări în cadrul societăţii arabe de atunci, dominată de trăsături tribale şi de credinţe idolatre, prin răspândirea unei confesiuni noi, catalizatoare şi unificatoare, exprimată de un monoteism absolut - reprezentat de Islam -, iar pe măsura extinderii treptate a principiului UMMA, Islamul avea să transporte societatea arabă dincolo de limitele sale etnice, propovăduind realizarea unei comunităţi musulmane fără deosebire între membrii săi, indiferent de neam sau de rasă, de limbă sau de culoare etc.

Este adevărat că toate religiile monoteiste propovăduiesc, în esenţă, universalismul şi Unitatea (numită: Vahdet), dar se apreciază că Islamul a rămas cel mai credincios acestor principii, atât prin caracterul său pur, spiritual, cât şi prin chemarea tuturor oamenilor la o singură credinţă, excluzând orice fel de materializare a Divinităţii sau reprezentarea ei într-o formă sau alta.

Pe de altă parte, Islamul nu lasă loc nici opiniei că ar fi rezultatul unui sincretism dintre iudaism, creştinism şi credinţe păgâne, aşa cum sugerează unii islamologi, iar în cadrul Umma, în care toţi membrii sunt fraţi, nu se mai poate vorbi nici de superioritatea unui popor faţă de altele. De asemenea, spre deosebire de unele religii anterioare, care au stat la baza constituirii treptate a unor comunităţi distincte, mai mult sau mai puţin compacte sau unitare, formarea comunităţii musulmane şi declanşarea cuceririlor sub steagul Islamului, începând chiar de pe vremea Profetului Mahomed, au surprins lumea de atunci, dar mai cu seamă lumea iudeo-creştină, iar stabilirea Islamului, într-un fel sau altul, pe teritoriile cucerite s-a dovedit a fi de durată, adepţi ai acestei religii putând fi găsiţi chiar şi astăzi peste tot acolo unde se impusese Islamul în vremurile de altă dată.

Altfel spus, spre deosebire de multe alte cuceriri, care s-au înscris în istorie prin caracterul lor trecător sau mai mult sau mai puţin efemer, expansiunea treptată a Islamului a fost resimţită pe teritorii vaste şi pentru perioade îndelungate, iar procesul de islamizare avea să lase urme profunde, în unele locuri mergând până la „arabizarea” unor popoare ne-arabe, tocmai prin islamizarea lor, paralel cu formarea unui sentiment de solidaritate, în cadrul unităţii prevăzută de Umma, în sensul de „comunitate religioasă».

De altfel, forţa unităţii spirituale a Islamului îşi are rădăcinile sale istorice în epocile trecute, când marii gânditori ai Islamului elucidaseră o serie de aspecte ale valorilor fundamentale ale acestei religii, ele stând şi la baza identificării marilor curente ale gândirii din ansamblul lumii musulmane contemporane.

Într-adevăr, în pofida marii diversităţi a popoarelor şi naţiunilor care compun lumea islamică şi cu toate variaţiile capacităţilor lor de afirmare, unitatea spirituală a lumii musulmane se menţine şi astăzi, într-un fel sau altul, efectele ei manifestându-se prin solidaritatea multor state sau popoare musulmane, fie în cadrul unor organisme internaţionale, fie sub alte forme de organizare cu caracter politic, cultural etc.

De asemenea, Islamul a suferit şi suferă şi astăzi efectele proceselor de reînnoire ale societăţii mondiale, aceste efecte fiind resimţite mai ales în condiţiile contemporane. Dar, cu toate acestea, Islamul continuă să rămână în limitele preceptelor sau principiilor sale fundamentale, fără a le fi sacrificat în numele unor idei sau concepte novatoare, chiar dacă ar fi vorba şi de unele presiuni conjuncturale sau de altă natură. Dacă ar fi să definim esenţa Islamului, putem afirma că această religie reuneşte în sânul ei şi, în ultimă instanţă, admite coexistenţa unor categorii fundamental opuse, cum ar fi: spiritul şi materia, revelaţia şi raţiunea, ştiinţa şi religia, libertatea omului şi supunerea lui la reglementările din societate, stabilitatea şi evoluţia ş.a., fiecare din aceste concepte găsindu-şi locul său, precum şi justificarea sa în ansamblul principiilor Islamului, ca religie şi ca doctrină filosofică de mare anvergură. *

Istoria a demonstrat din plin şi faptul că, de-a lungul secolelor, relaţiile dintre diferite religii sau culturi, dar mai cu seamă raporturile dintre Islam şi creştinism, în general, au fost mereu alimentate de o serie de contradicţii sau antagonisme de tot felul, multe dintre aceste conflicte ideologice mergând până la confruntări militare, cu sacrificii umane greu de descris şi greu de imaginat. Vestitele Cruciade sunt concludente în această privinţă, ca să nu mai dăm alte exemple din trecutul de tristă amintire, unele din ele constituind chiar şi obiectul unor scuze din partea Papalităţii din zilele noastre.

Abia în condiţiile de astăzi asistăm la un început de dialoguri între diferitele culturi şi civilizaţii, o astfel de atmosferă de apropiere sau de înţelegere mutuală constatându-se şi în cadrul lumii interconfesionale, fie că este vorba de raporturile dintre Catolicism şi Ortodoxism, fie de raporturile dintre Islam, de o parte, şi Creştinism, de altă parte etc.

De fapt, Islamul se dovedeşte pregătit pentru instaurarea unei atmosfere de toleranţă sau de stabilire a unui „modus vivendi” cu lumea creştină, în general, în această privinţă, însuşi versetul care glăsuieşte că: „Toţi musulmanii sunt fraţi”, în cadrul Umma, putând fi generalizat, întrucât toţi oamenii reprezintă descendenţii unui singur părinte şi a unei singure mame (4/1), fără să ne mai referim şi la faptul că Islamul, prin însăşi accepţiunea sa mai largă, se manifestă, încă de la începuturile constituirii sale, ca o religie care se adresează tuturor oamenilor.

Într-adevăr, anul 2001 fusese declarat „Anul Dialogului între civilizaţii», subliniindu-se, cu acest prilej, necesitatea substituirii confruntărilor prin mesaje de toleranţă şi de înţelegere între diferite religii şi culturi, dar fără complexe de un fel sau altul, în cadrul unui climat general de pace, pe plan mondial, iar dacă „Dialogul» în sine implică şi ideea de egalitate, putem spera ca, în viitorul cel mai apropiat, să se obţină rezultate cât mai palpabile şi în rezolvarea unor divergenţe seculare dintre „Islam”, pe de o parte, şi „Creştinism”, de altă parte, în cadrul respectării identităţii fiecăruia, cu toate principiile sale călăuzitoare, atât în interior, cât şi pe plan mondial.

Aşa-numita criză din lumea islamică, de care se vorbeşte astăzi, oricare ar fi considerentele invocate pentru explicarea unui astfel de fenomen, de relevat este faptul fundamental că un astfel de fenomen nu afectează spiritul Islamului ca religie propriu-zisă, care a însemnat: „Pace”, „supunere” sau „resemnare”, în faţa lui Allah[3453], de la începuturile fondării sale şi până în zilele noastre.

Acesta este Islamul în esenţa sa!

*

De-a lungul istoriei Islamului au fost duse o serie de discuţii şi cu privire la modul de organizare a Coranului în forma în care îl cunoaştem astăzi, unii islamologi, mai ales cei din afara lumii musulmane, încercând să insufle neîncredere în caracterul veridic al versetelor, aşa cum fuseseră revelate Profetului Mahomed în cei 23 de ani de profeţie (610-632 e.n.). Dar, toate investigaţiile demonstrează că singura Carte Sfântă ajunsă până la noi în forma sa nealterată sau nesupusă unor adăogiri sau modificări ulterioare, rămâne Coranul. După cum este îndeobşte cunoscut, Profetul însuşi se preocupase de conservarea versetelor revelate, ele fiind receptate cu cea mai mare grijă de cei din anturajul său. S-a format, treptat, chiar şi un grup de „scribi” (Kâtip), al căror număr s-ar fi ridicat până la 29, alături de cei care memorau versetele pentru a le reţine şi pentru a le recita cu diferite ocazii, aceştia, la rândul lor, constituind aşa-zişii „Memoratori”, numiţi „Hafizi”. Scribii aveau obiceiul de a transcrie versetele pe diferite obiecte: pietre netede, piei de cămile, frunze de palmier etc, aşa cum era practica pe vremea aceea. Se presupune chiar că pe timpul Profetului Mahomed a fost introdusă hârtia şi în Arabia.

De asemenea, se apreciază că Profetul însuşi ar fi citit Coranul de la un cap la altul în timpul a două Posturi de Ramazan, iar după moartea sa, Califul Ebu-Bekir (632-634), la recomandarea urmaşului său la Califat, Omar (634-644), a procedat la compilarea versetelor sub forma de Suhuf (Pagini sau File), de unde şi denumirea de: Mushaf pentru Coran. Acest exemplar a fost păstrat şi pe vremea Califului Omar, iar la moartea lui, a fost predat fiicei sale (Hafsa), care era văduva Profetului Mahomed.

Ulterior, pe vremea Califului Osman (644-656), în urma apariţiei unor deosebiri de lecturare sau de interpretare a versetelor, în diferite zone ale lumii musulmane, aflată în plină expansiune, Califul Osman a procedat la multiplicarea textelor Coranului, confruntând totodată veridicitatea lor atât prin prezenţa unor colaboratori apropiaţi ai Profetului, cât şi prin „Hafizii” rămaşi în viaţă, dar şi cu doi martori de încredere, pentru a nu avea nici un fel de îndoieli asupra exactităţii lor, de la Profet şi până atunci.

„Privite în ansamblu - afirmă, de pildă, W. Montgomery WATT – informaţiile care au ajuns până la noi despre scrierile anterioare (Califului Osman - m. 656], ne arată că, în perioada imediată de după moartea Profetului {Mahomed) nu existau mari deosebiri în cuprinsurile versetelor Coranului”[3454], acest savant recunoscând, în fond, concordanţa dintre versetele de pe vremea Profetului Mahomed şi cele păstrate în memoria „Hafizilor” sau prin alte mijloace specifice epocii de atunci. Şi mai important de luat în considerare este însă faptul că, în legătură cu diferitele acuzaţii care i-au fost aduse Califului Osman, în timpul domniei sale, nu se făceau referiri la eventualele modificări sau la alte intervenţii în versetele avute la îndemână, ceea ce, de asemenea, constituie o dovadă concludentă că textul Coranului a fost reprodus şi multiplicat aşa cum fusese moştenit încă de pe vremea Profetului Mahomed. Ulterior, au fost stabilite şi semnele diacritice, care exclud orice lectură diferită a Coranului, aceste semne rămânând valabile până în zilele noastre şi sunt respectate cu cea mai mare stricteţe.

[3451] Cf. Maurice Bucaille, „La Bible, le Coran, et la Science” (traducere turcă Suat Yildrim: Kitab-t Mukaddes: KUR’AN ve Bilim), Konak-Izmir, 1978 (401 pagini).

[3452] Deci se putea căsători cu oricare femeie; fiii lui Mahomed au murit înaintea lui, când erau mici.

[3453] Despre Allah, vezi: Islâm Ansiklopedisi, Istanbul, vol. I, 1950, p. 360-375.

[3454] W. Montgomery WATT, Bell’s Introduction to the Qur’an (traducere turcă: Kur’ana Giriş), Ankara, 2000, pag. 61-71.

DESPRE TRADUCEREA CORANULUI

De-a lungul istoriei Islamului, traducerea Coranului în alte limbi, de asemenea, a constituit unul din subiectele cele mai controversate, ceea ce, într-un fel sau altul, continuă şi în zilele noastre, unii fiind de acord cu traducerea acestei Cărţi Sfinte în alte limbi, iar alţii exprimându-şi îndoiala lor, fie din considerente de limbă, fie din natura divină a Coranului sau din alte motive.

În această privinţă există deja o literatură apreciabilă, iar aproape în fiecare traducere a Coranului pot fi găsite şi unele referiri la această problemă, mai mult sau mai puţin ample.

Desigur, dificultăţile în găsirea unor echivalenţe, într-o limbă sau alta, a diferitelor mesaje sau concepte din Coran sunt evidente, iar dacă avem în vedere şi bogăţia limbii arabe, inclusiv în privinţa variaţiilor sensurilor unor noţiuni de bază, dificultăţile pot fi împinse până la limita imposibilului.

Este suficient să ne referim, în acest context, la găsirea unor corespondenţe adecvate celor „99 de Nume Alese”, atribuite lui Allah, ele având semnificaţii mult mai profunde, transcendentale, faţă de numele obişnuite date unor oameni, de pildă. Tocmai de aceea, în unele traduceri, astfel de nume sunt lăsate în formele lor originale, ca şi „literele” sau „grupele de litere” de la începutul unor Sura-le (N.; ELM ş.a.), care, de asemenea, nu au putut fi desluşite de exegeţii Coranului, iar Profetul însuşi nu ne-a lăsat nici un fel de indicii cu privire la semnificaţiile lor, fapt pentru care ele vor rămâne „taine” sau nişte „enigme” ale Coranului.

Dar, indiferent de motivaţiile avansate, într-un sens sau altul, tradiţia ne arată că traducerea Coranului devenise o necesitate practică încă de la începuturile Islamului, pentru înţelegerea acestei Cărţi Sfinte de către popoarele care îmbrăţişau religia musulmană şi care simţeau nevoia cunoaşterii principiilor sau normelor Islamului, aşa cum rezultau ele din versetele Coranului - sursa fundamentală a acestei religii.

De aceea, deşi aproape toţi specialiştii sunt de acord asupra faptului că traducerea substitutivă a Coranului în alte limbi este imposibilă, totuşi, aceiaşi specialişti ajung şi la concluzia că, pentru înţelegerea mesajelor Coranului de către cei care nu cunosc limba arabă, este nevoie de „traducerea” acestei Cărţi Sfinte, chiar dacă nu va fi posibilă găsirea, în toate cazurile, a unor corespondenţe absolute, ceea ce, de altfel, rămâne valabil şi în cazul altor lucrări, fiecare limbă având anumite particularităţi , un anumit bagaj de cuvinte sau expresii etc.

Într-adevăr, popoarele care nu cunoşteau araba şi nu înţelegeau limba Coranului au luat cunoştinţă de conţinutul acestei Cărţi Sfinte fie prin traducerile efectuate la vremurile respective sau ulterior islamizării lor, fie prin intermediul unor cărturari care comentau versetele Coranului în limbile popoarelor respective.

În felul acesta, traducerea Coranului într-o limbă sau alta a devenit o adevărată tradiţie, care s-a perpetuat până în zilele noastre, iar Islamul a beneficiat de o astfel de tradiţie, câştigând mereu noi adepţi, uneori chiar şi pe baza lecturii traducerilor într-o limbă sau alta, fenomen care se poate întâlni şi astăzi.

De fapt, după tradiţie, primele traduceri din Coran datează chiar de pe vremea Profetului Mahomed, atunci când, unele grupuri de persani, proaspăt islamizaţi sau care vroiau să adopte religia musulmană, îi ceruseră vestitului Salman Farsî (Persanul), unul dintre apropiaţii Profetului, să intervină pentru traducerea în persană a primei sûra (El-Fatiha) din Coran, iar Profetul Mahomed încuviinţase o astfel de traducere. Ulterior, pe măsura expansiunii Islamului în zone din ce în ce mai îndepărtate de lumea arabă propriu-zisă, Coranul a început să fie tradus în diferite limbi, integral, primele traduceri fiind, după cât se pare, în persană, apoi în „berbera» africană, iar mai târziu în turca din Asia Centrală, pentru ca, începând cu veacul al XII-lea să asistăm la o adevărată avalanşă de traduceri în diferite alte limbi, cum ar fi latina (1141), italiana (1513), germana (1616), franceza (1647) sau engleza (1648), astfel că, astăzi, Coranul pare să fie tradus în cele mai multe limbi de pe glob, inclusiv în Esperanto.

Într-un anume sens, traducerea Coranului devenise, încă de la început, o cerinţă imediată prin însăşi misiunea Profetului Mahomed de a se adresa, nu numai musulmanilor, dar şi tuturor oamenilor, atunci când i se poruncise: „O, Tu, Profet! Propovăduieşte ceea ce Ţi s-a revelat de la Domnul Tău, iar dacă nu vei face aceasta, înseamnă că nu-Ţi vei îndeplini profeţia Ta!» (5/67).

Desigur, aducerea la îndeplinire a unui astfel de mesaj era uşor în cazul populaţiei arabe propriu-zise, în schimb, pentru transmiterea mesajelor coranice altor popoare, care nu cunoşteau limba arabă, trebuiau găsite alte mijloace de comunicare. Este adevărat că, treptat, unele popoare s-au „arabizat”, prin islamizare, dar multe alte popoare au rămas cu limbile şi cu specificul lor, cu excepţia unor cărturari care reuşeau să însuşească limba Coranului, pentru a pătrunde mai profund în esenţa Islamului, ca religie şi ca mod de conduită în viaţă.

Desigur, întocmirea unei bibliografii complete a traducerilor Coranului în diferite limbi, de-a lungul timpurilor, pare imposibil de realizat, orice încercare în acest sens fiind sortită să rămână, mai mult sau mai puţin, în limitele relativităţii. Dacă se admite că primele traduceri ale Coranului au fost efectuate în persană şi apoi în „berbera”, în schimb, se poate aprecia că, în decursul veacurilor, cele mai multe traduceri au fost realizate în limba turcă, iar dacă la acestea adăugăm şi traducerile în limbile turcice din Asia Centrală, numărul unor astfel de traduceri ar ocupa chiar şi primul loc pe plan mondial.

De altfel, însăşi islamizarea „turcilor vechi” s-a desfăşurat ca un proces natural şi în mase din ce în ce mai compacte, întrucât turcii vechi înşişi ajunseseră, la vremea aceea, la ideea unei divinităţi unice, numind-o TANRI, pe care au putut s-o echivaleze relativ uşor cu monoteismul islamic, cu ideea de ALLAH, cele două denumiri ale divinităţii unice menţinându-se şi astăzi în ansamblul lumii turce.

De relevat este şi faptul că, după cât se pare, spre deosebire de alte Scripturi, Coranul se citeşte atât de către musulmani, cât şi de multe alte popoare de alte credinţe religioase, fie după original, fie după traducerile în limbile popoarelor respective. Tocmai pentru a se evita traducerea Coranului în mai multe variante, din punct de vedere al redării sensurilor versetelor, în anul 1936, s-a constituit, în cadrul Universităţii Al-Azhar din Cairo, o Comisie Specială pentru a oferi un model de traducere după care să se efectueze alte traduceri în alte limbi, dar nu se poate stabili în ce măsură funcţionează o astfel de recomandare.

Desigur, cele mai multe traduceri reprezintă rezultatele unor eforturi serioase din partea autorilor, fiecare străduindu-se să găsească formele cele mai adecvate de redare a sensului din original. Ne pare însă plauzibil faptul că, spre deosebire de multe alte limbi, traducerile efectuate în limba turcă reflectă mult mai fidel sensurile versetelor din Coran, datorită însuşirii de către limba turcă a unui vocabular arab extrem de bogat, inclusiv termenii religioşi sau conceptele teologiei islamice, care, în multe din variantele turceşti sunt redate întocmai. De asemenea, în traducerile în limba turcă se iau în considerare, mult mai eficient, şi rezultatele obţinute de marii comentatori ai Coranului, în evoluţia generală a Islamului.

Ţinând seama tocmai de considerentele de mai sus, în traducerea de faţă am apelat, cu precădere, la diferite variante în limba turcă (a se vedea Bibliografia Specială), desigur, comparându-le şi cu alte traduceri (franceză, română, bulgară ş.a.), paralel cu urmărirea textului arab, pentru a defini o anumită formulare sau alta.

Considerăm, de asemenea, că, în această privinţă, ne-au fost de mare folos şi anii de studii de teologie islamică, din cadrul Seminarului Musulman din Medgidia (1937-1945), precum şi studiile de la Facultatea de Filosofie din Bucureşti (1950-1954), mai cu seamă în determinarea semnificaţiilor anumitor concepte religioase sau categorii filosofice ale gândirii islamice, în general, pe măsură ce veneam în contact ce ele, pe parcursul efectuării acestei lucrări.

Desigur, nu toate traducerile Coranului pot avea aceeaşi valoare, în raport cu originalul, unele traduceri fiind chiar şi „dirijate” sau orientate spre anumite scopuri bine determinate. Cu toate acestea, cele mai multe traduceri reprezintă rodul unor eforturi sincere de a reda sensul versetelor, fie că este vorba de traduceri mai comprimate, fie în extenso.

Toată lumea este de acord că „traducerile”, oricare ar fi ele, nu se pot substitui originalului arab, fapt pentru care nu pot fi folosite nici în îndeplinirea rugăciunilor zilnice, toate încercările în acest scop fiind, de altfel, abandonate în cel mai scurt timp posibil.Într-adevăr, adoptarea unei forme sau alta, în traducere, ar limita multiplele semnificaţii ce ar rezulta din textul arab, putându-se merge până la alterarea sensului unui sau altui verset.

Având în vedere tocmai astfel de considerente, ne-am străduit să prezentăm această „traducere” într-o formă mai extensivă, cu convingerea că cititorul se va simţi cât mai aproape de mesajele transmise prin această Carte Sfântă, care încheie seria Scripturilor din istoria generală a omenirii, după cum ne vesteşte Coranul.

De asemenea, spre deosebire de alte traduceri, am preferat să păstrăm denumirea de ALLAH, aşa cum apare în Coran, deşi pentru Profetul Mahomed, precum şi pentru mulţi alţi profeţi din trecut am adoptat, în general, formele cele mai cunoscute, punând însă în paranteze rotunde (), în cele mai multe cazuri, şi denumirile originale din Coran, cum ar fi: Adam (Adem), Noe (Nuh), Moise (Musa), Mahomed (Muhammed) etc, oferind astfel cititorului elementele necesare orientării sale în cursul lecturii.

În acelaşi timp, ne-am străduit să dăm unele indicaţii lămuritoare şi cu privire la desele dialoguri dintre doi sau mai mulţi interlocutori, fie în paranteze, fie în subsolul paginilor respective, tocmai pentru a-1 scuti pe cititor de eforturi suplimentare.

*

Ţinem să facem aici unele precizări mai ales în legătură cu traducerea Coranului efectuată de Silvestru Octavian Isopescul, aproape cu un secol în urmă, întrucât această traducere conţine o serie de neajunsuri atât din punct de vedere al conţinutului, cât şi sub aspectul organizării, unele defecţiuni mergând până la denaturarea sensului. Ca să ilustrăm intenţia generală a autorului, atunci când pornise la drum, este de-ajuns, credem, să ne referim la ultima frază din „Cuvântul înainte” (Ed. 1912 - Chişinău), în care Isopescul declară: „Dorinţa mea este ca scrierea mea de faţă să dea impuls la studiere mai temeinică a Orientului din partea clerului nostru şi ca acesta să cunoască mai cu temeiu Mohammedanismul, care a adus atâta daună bisericii noastre. Să dee Dumnezeu!”.

De fapt, pe o astfel de prejudecată a fost structurată întreaga variantă prezentată de S.O. Isopescul, iar punerea acestei traduceri, an de an, în ultima perioadă, în circulaţie fie de o editură din Cluj, fie de o editură din Bucureşti, în combinaţie cu altele din Chişinău, fără nici un fel de discernământ şi fără a ţine seama de unele criterii ştiinţifice sau morale, nu face decât să prezinte cititorului român o imagine alterată a Coranului, deci şi a Islamului în general, cu grave consecinţe, care nu vor putea fi justificate nici în faţa opiniei publice româneşti, dar nici în faţa „Celui de Sus”.

Dincolo de orice interese comerciale, este de dorit, după opinia noastră, să primeze acordarea unei atenţii speciale mai cu seamă atunci când este vorba de Scripturi sau de Cărţi Sfinte, oricare ar fi ele, iar în cazul Coranului, care simbolizează Cartea de căpătâi a peste un miliard de musulmani de pe mapamond, o astfel de grijă ar trebui să se manifeste, cel puţin, la nivelul propriei Scripturi, fără a urmări scopuri pur comerciale.

În încheiere, ţinem să aducem mulţumirile noastre tuturor celor care ne-au îndemnat, acum mai bine de opt ani, să pornim pe acest drum, deosebit de anevoios, dar plin de satisfacţii morale, pentru faptul de a fi contribuit, câtuşi de puţin, la edificiul Islamului, prin realizarea unei astfel de lucrări de mare răspundere. De asemenea, prezentăm omagiile noastre sincere doamnei Marilena Lică-Maşalah, directoarea Editurii “LICA” din Piteşti, pentru faptul de a-şi fi asumat trecerea întregului material în calculator, iar apoi, pe CD, ceea ce a uşurat finalizarea lucrării de către Editura PAIDEIA, din Bucureşti, la propunerea Excelenţei Sale Domnul Dr.Eldar Hasanov, Ambasadorul Republicii Azerbaidjan la Bucureşti, precum şi la sugestia Conducerii Asociaţiei de Prietenie dintre România şi Azerbaidjan, pentru care le exprimăm întreaga noastră gratitudine şi pe această cale.

De asemenea, se cuvin toate laudele şi Editurii PAIDEIA, care, împreună cu întregul personal, s-a angajat cu trup şi suflet pentru realizarea acestei lucrări, folosind şi toată tehnica modernă avută la îndemână.

Nu în ultimul rând, ţin să prezint recunoştinţa mea soţiei mele (Ayşe), care, ca şi în multe împrejurări de până acum, nu numai că m-a încurajat în realizarea unei astfel de lucrări, dar mi-a fost, totodată, şi de un real folos, fiind alături de mine tot timpul, până la finalizarea întregului text, aşa cum se află în mâna cititorului.

Mustafa Ali MEHMET
Bucureşti 20.08.2003

BIBLIOGRAFIE (SPECIALĂ)

Kur’ân-ı Kerîm ve Türkçe Açıklamalı Tercümesi (Hazırlayanlar: Dr. Ali ÖZEK-Başkan; Hayrettin KARAMAN, Ali TURGUT, Mustafa ÇAGIRICI, Dr. Ibrahim Kafî DÖNMEZ, Sadreddin GÜMÜŞ - Dr. Abdullah Mubeşşir Al-Terazi), Medine-i Münevvere (Suudi Arabistan), 1987 (37-603 pag.)

Kur’ân-ı Kerîm ve Türkçe Anlamı (Meâl), Ankara, 1985 (XXXV, 605 pag.) Diyanet Işleri Başkanlıgı Yayınları (Hüseyin ATAY, Mehmet HATIPOGLU, Osman KESKIOGLU)

Yaşar Nuri ÖZTÜRK, Kur’ân-i Kerîm Meali (Türkçe Çeviri), Istanbul, 1994 (623 pag.)

Le Saint Coran, Traduction et Commentaire de Muhammad Hamidullah..., Nouvelle Edition, ..., Amana Corporation (USA), 1989 (XC + 619 pag.)

Kutsal Kur’an. Türkçe Meali; Prof. Sadi IRMAK, f.a. (492 pag.)

Coranul cel Sfânt. Traducerea Sensurilor şi Comentarii (Asociaţia Studenţilor Musulmani din România), Timişoara, 1998 (2252 pag.)

Coranul. Traducere de George Grigore, Editura Kriterion, Bucureşti, 2000 (598 pag.)

Coranul. Traducere din araba de Dr. Silvestru Octavian Isopescul, Cernăuţi, 1912 (538 pag.). Notă: Această traducere a cunoscut, în ultimii ani, mai multe ediţii din partea unor Societăţi Comerciale (Edituri), din Cluj, Bucureşti, Cernăuţi

Tsvetan Teofanov, Prevod na: Sveşcenia Koran, Sofia, 1999 (94-603 pag.)

Kur’ân-ı Kerîm (Türkiye Diyanet VAKFI; Yayına Hazırlayan: Halil ÖZTÜRK), Ankara, 1990 (615 pag.) (Text arab).

BIBLIOGRAFIE GENERALĂ (ORDINE ALFABETICĂ)

Ahmet Cevdet Paşa, Peygamberlerin Hayatları... (Kısas-ı Enbiya), Istanbul, f.a. (413 pag.)

Nadia Anghelescu, Introducere în Islam, Editura Enciclopedică, Bucureşti, 1993 (144 pag.)

Marcus Bach, Marile religii ale Lumii (trad. din lb. engleză de Alexandru I. Stan), Editura Gnosis, Bucureşti, 1996 (139 pag.)

Maurice Bucaille, ,,La Bible, le Coran, et la Science” (Kitab-ı Mukaddes, Kur’an ve Bilim.) (traducere turca de Suat YILDIRIM, Konak-Izmir), 1978 (401 pag.).

Anne-Marie Delcombre, Islamul (traducere de Beatrice Stanciu),

Editura Coresi, Bucureşti, 1999 (126 pag.)

Jacques Duquesne, Isus (traducere de Petru Creţia şi Sorin Mărculescu), Editura Humanitas, Bucureşti, 1995 (303 pag.)

Mircea Eliade, Istoria credinţelor şi ideilor religioase (traducere de Cezar Baltag), Editura Ştiinţifică, Bucureşti, vol. III, 1991 (365 pag.)

Marile religii: Iudaismul, Creştinismul, Islamismul, Hinduismul şi Budhismul (coordonator Philippe Gaudin), traducere de Sanda Aronescu..., Editura Lider, Bucureşti, 1995 (464 pag.)

Michael H. Hart, 100 de personalităţi din toate timpurile care au influenţat evoluţia omenirii (traducere de Dumitru Constantin), Editura Lider, Bucureşti, 2002 (380 pag.)

Islâm Ansiklopedisi, vol. I, Istanbul, 1950, p. 360-375 (Allah)

Islâm Ansiklopedisi, vol. 6, Istanbul, 1955, p. 6-15 (Ka’be)

Islâm Ansiklopedisi, Vol. 8, Istanbul, 1957, p. 452-470 (Muhammed)

Abdul Aziz Kamel, L’Islam d’après les sources, „CULTURES”. Pensée et valeurs de l’Islam, Volume IV, No. 1, Paris, 1977 (p. 131-164)

Patrick Karam, Revenirea Islamului în fostul Imperiu Rus: Allah după Lenin (traducere de Ioan Rusu-Prigoreanu), Editura Scripta, Bucureşti, 1998 (335 pag.)

Muhammad Khatami, Islam, Dialog şi Societatea Civilă, Editura Argus, 2001 (160 pag.). Traducere şi publicare de: Asociaţia de Prietenie Iran - România.

Zekeriya Kitapçı, Hz. Peygamberin Hadislerinde: Türk Varlığı... (TürkDünyasi Araştirmalari VAKFI), Istanbul, 1988 (272 pag. + Bibliografie)

Amiran Kurtkan, Sosyolojik Açidan: Tasavvuf ve Lâiklik, Istanbul, 1977 (223 pag.)

Meududi, Introducere în Islam (Asociaţia Studenţilor Musulmani) S.C. Chrater S.R.L., Bucureşti, 1991 (111 pag.)

André Miquel, Islamul şi civilizaţia sa (din secolul al VII-lea până în secolul al XX-lea), Vol. I—II (traducere de Gloria Dorothea Ceacalopol şi Radu Florescu), Editura Meridiane, Bucureşti, 1994.

Seyyed Hossein Nasr, L’Islam dans le monde: Diversité culturelle et unite spirituelle, în „CULTURES». Pensée et valeures de l›Islam, Volume IV, No. 1, Paris, 1977 (pag. 15-34)

Yaşar Nuri Öztürk, Kur’an ve Sünnete Göre: Tasavvuf, Istanbul, 1997 (368 pag.)

Yaşar Nuri Öztürk, Fatiha Suresi Tefsiri, Istanbul, 1997 (80 pag.)

Henri Pirenne, Mahomed şi Carol cel Mare (traducere de Sanda Oprescu), Editura Meridiane, Bucureşti, 1996 (267 pag.)

Remus Rus, Istoria filosofiei islamice, Editura Enciclopedică, Bucureşti, 1994 (343 pag.)

Burhan Ulutan, Farabî Felsefesi (Türk Dünyası Araştırmaları VAKFI), Istanbul, 2000 (215 pag.)

Emilian Vasilescu, Istoria Religiilor, Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti, 1998 (490 pag.)

W. Montgomery Watt, Bell’s Introduction of the Qur’an (traducere turcă: Kur’ana Giriş, de Süleyman Kalkan, Ankara, 2000 (271 pag.)

Robert Van de Weyer, Islamul şi Occidentul - O nouă ordine politică şi religioasă după 11 septembrie (traducere de Augustin Frăţilă şi Radu Paraschivescu), Editura Allfa, Bucureşti, 2001 (135 pag.)